ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

31 липня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/6967/25
Головуючий у першій інстанції - Шевченко І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1702/26
Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого-судді Разгуляєвої О. В.,
суддів Любчика О. В., Стельмаха А. П., 
із секретарем Мисник С. В., 
учасники справи: 
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки спільного сумісного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В :
У грудні 2025 року адвокат Шатілова Л. С. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування позову посилалася на те, що з 11.08.2007 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, яки йбув розірваний на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.03.2023 року. 
Вказувала, що під час шлюбу було придбано автомобіль Infiniti, 2007 року випуску, р. н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , право власності на який зареєстроване за відповідачем і відповідач не бажає добровільно розділяти спільно-нажите майно. 
За доводами позову, спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набутий за час перебування позивача та відповідача у шлюбі, проте згідно з відповіддю ТСЦ № 7443 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях відповідно до електронних облікових даних ЄДР МВС України за період з січня 2022 року по жовтень 2025 року транспортний засіб Infiniti, 2007 року випуску, р. н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , був перереєстрований 28.12.2022 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ на третю особу; 23.03.2023 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ на третю особу. 
Як стверджував адвокат, реалізація вказаного автомобіля здійснена ОСОБА_2 без згоди позивачки та не в інтересах родини, оскільки сторони фактично перестали проживати разом з 16.10.2022.
Посилаючись на положення ст. 69-72 СК України, ст. 365, 372 ЦК України, у позові представник ОСОБА_1 - адвокат Шатілова Л. С. з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 27.01.2026 (а.с. 69) просила:
стягнути з відповідача на користь позивачки 187 698,00 грн грошової компенсації вартості 1/2 частки вказаного автомобіля, та понесені судові витрати.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.05.2026 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки спільного сумісного майна подружжя, відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що спірний автомобіль набуто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, що узгоджується з положеннями ст. 60 СК України і згідно з презумпцією спільності майна подружжя, позивачці належить 1/2 частини спірного транспортного засобу.
Також за висновком суду, враховуючи, що спірний автомобіль відчужено відповідачем 28.12.2022 (у період перебування сторін у шлюбі, який розірвано 07.03.2023), а також відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів здійснення відчуження вказаного автомобіля відповідачем на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, тому пдстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Шатілова Л. С. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.05.2026 і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
За доводами скарги судом першої інстанції порушено норми процесуального права при розгляді справи та зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим прийнято незаконне рішення.
В обґрунтування доводів заявник посилається на те, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, проте дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовної заяви, пославшись на не доведення позивачем факту окремого проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент продажу автомобіля, продажу автомобіля без згоди ОСОБА_1 , а також витрати коштів, отриманих від продажу автомобіля, не в інтересах сім`ї. 
Вказує, що у позові позивачем зазначено, що з 16.10.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом не проживали і у фактичних шлюбних відносинах не перебували, а вже 07.03.2023 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області винесено рішення про розірвання шлюбу і 28.12.2022 відповідачем укладено договір купівлі-продажу автомобіля з його матір`ю, що свідчить про намір вилучення автомобіля зі спільної власності подружжя.
Також зазначає, що заперечуючи факт не переюування у шлюбних відносинах на момент відчуження спірного автомобіля, відповідачем не надано доказів того, що гроші, отримані на підставі договору купівлі-продажу, були витрачені в інтересах сім`ї.
За доводами скарги, факт розірвання шлюбу через два місяці після відчуження спірного автомобіля відповідачем, продаж автомобіля відповідачем саме своїй матері вказує на формальний характер цього договору без фактичного вибуття вказаного майна з володіння ОСОБА_2 та ймовірно сплати грошових коштів за його придбання, проте судом першої інстанції взято до уваги доводи відповідача, які не підтверджені жодними доказами, та безпідставно не враховано докази на підтвердження обставин вказаних у позовній заяві
Крім того, заявник не погоджується з висновком суду про відсутність інформації про конкретну модель автомобіля та зазначено, що «у звіті не вбачається висновку про ринкову вартість транспортного засобу Infinity, 2007 року випуску, моделі саме FX», оскільки, незважаючи на відсутність посилання на те, що вказаний автомобіль саме належить до моделі «FX», проте є посилання на номер шасі, тобто VIN-код автомобіля, оцінка якого була проведена. При цьому, заявник вказує, що VIN ( Vehicle Identification Number ) - це унікальний 17-значний код транспортного засобу, який використовується для ідентифікації кожного автомобіля з моменту його виробництва та містить комплексну інформацію про будь-який автомобіль, в тому числі його конкретну модель.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
У поданому відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Приходько С. О. просить залишити без змін рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.05.2026, а апеляційну скаргу - без задоволення. В обґрунтування посилається, що доводи позвача щодо припинення проживання однією сім`єю з 16.10.2022 не доведені та необґрунтовані, крім того, у рішенні суду про розірвання шлюбу від 07.03.2023 не встановлено фактичної дати припинення шлюбних відносин, тому вважає, що спірний автомобіль як придбано, так і відчужено під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. За доводами відзиву, зі змісту рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.03.2023 року, яким розірвано шлюб між сторонами, не вбачається жодних відомостей про те, що суд під час розгляду вказаної справи установив обставину про фактичне припинення сімейно-шлюбних відносин між сторонами з 16.10.2022, про що зазначала позивачка в позовній заяві. Зазначає, що кошти від реалізації автомобіля були витрачені на утримання двох неповнолітніх дітей та дружини і відповідачу було відомо про продаж автомобіля, але жодних заперечень не надходило. Щодо звіту про оцінку транспортного засобу, заявник зазначає, що відсутність моделі транспортного засобу унеможливлює ідентифікацію та ставить під сумнів використання порівняльного методу проведення оцінки, а звіт про оцінку транспортного засобу, виконаний порівняльним (ринковим) методом, обов`язково має містити точну ідентифікацію об`єкта оцінки відповідно до положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», тому відсутність посилання на модель автомобіля робить неможливим перевірку коректності підібраних аналогів; відтворюваність результатів оцінки; становлення ринкової вартості саме цього транспортного засобу. Як стверджує заявник, поданий звіт про оцінку транспортного засобу не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національного стандарту №1, оскільки у ньому відсутні відомості про модель транспортного засобу, що унеможливлює ідентифікацію об`єкта оцінки, у зв`язку з чим неможливо перевірити коректність застосування порівняльного методу та обґрунтованість підбору аналогів, а отже результати оцінки є недостовірними та припущеними.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що з 11.08.2007 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8), який на підставі рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.03.2023 розірвано (а.с. 9).
Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , 28.12.2018 автомобіль марки Infiniti, моделі FX35, 2007 року випуску, р. н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 31).
Згідно з копією Договору купівлі-продажу від 28.12.2022 ОСОБА_2 продав ОСОБА_5 автомобіль марки Infiniti, моделі FX35, 2007 року випуску, р. н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 (а.с. 38-39).
Згідно з відповіддю ТСЦ № 7443 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях відповідно до електронних облікових даних ЄДР МВС України за період з січня 2022 року по жовтень 2025 року транспортний засіб Infiniti, 2007 року випуску, р. н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , був перереєстрований 28.12.2022 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ на третю особу; 23.03.2023 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ на третю особу (а.с. 10).
Судом також встановлено, що відповідно до звіту № 044-25 про оцінку транспортного засобу, складеного 13.11.2025 ПП «Агентство по експертній оцінці майна «Дисконт-К», ринкова вартість майна - транспортного засобу Infiniti, 2007 року випуску, складає 375 396,00грн. У звіті не зазначена ринкова вартість транспортного засобу Infiniti, 2007 року випуску, моделі саме FX35 (а.с. 11-18).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль набуто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, що узгоджується з положеннями ст. 60 СК України і згідно з презумпцією спільності майна подружжя, позивачці належить 1/2 частини спірного транспортного засобу.
Також за висновком суду, враховуючи, що спірний автомобіль відчужено відповідачем 28.12.2022 (у період перебування сторін у шлюбі, який розірвано 07.03.2023), а також відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів здійснення відчуження вказаного автомобіля відповідачем на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, тому пдстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Проте, апеляційний суд не може погодитись з такими висновками першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункт 3 частини першої статті 57 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).
Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.
Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Для визнання спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Норми чинного законодавства визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Водночас, указана презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості частки спільного сумісного майна подружжя не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.
Апеляційний суд враховує, що спірний автомобіль набутий за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, що не спростовано відповідачем.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними в рівних частках.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення грошової компенсації вартості частки спільного сумісного майна подружжя у зв`язку з відсутністю доказів укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля без згоди позивача та витрачання коштів, отриманих від такого продажу, не в інтересах сім`ї.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2007, який розірвано на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.03.2023.
28.12.2018 ОСОБА_2 зареєстрував право власності на автомобіль марки Infiniti, моделі FX35, 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
28.12.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля, а 23.03.2023 спірний автомобіль був перереєстрований на третю ообу на підставі договору купівлі-продажу, що підтверджується відповіддю ТСЦ № 7443 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях від 04.11.2025 та від 25.12.2025.
Наявна в матеріалах справи копія договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 28.12.2022 не містить відомостей про надання ОСОБА_1 згоди на відчуження автомобіля.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, спірний автомобіль був відчужений під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, проте як стверджує позивач таке було відчужене за відсутності її згоди, а кошти, отримані від продажу цього майна не були використані в інтересах сім`ї, такі свої доводи підтвердив і в суді апеляційної інстанції представник позивача.
Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватися за письмової згоди другого з подружжя.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.
У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16 та від 04 жовтня 2023 року у справі № 345/2224/20 зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
У відповідності до пункту третього частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Враховуючи викладене, апеляційний суд враховує, що оскільки норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами. З огляду на викладене, посилання суду першої інстанції, що позивач на підтвердження здійснення продажу автомобіля без її згоди не надала достатніх доказів для цього, суперечить положенням ст. 77, 78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів.
Відповідач ОСОБА_2 , як той з подружжя, хто здійснив відчуження автомобіля, зобов`язаний був довести наявність письмової згоди дружини на це та що отримані від цього кошти пішли на потреби сім`ї чи такий продаж був здійснений в її інтересах. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази з боку відповідача, які б підтверджували наявність письмової згоди ОСОБА_1 на відчуження спірного автомобіля чи отримання коштів від продажу автомобіля подружжям, та що кошти були витрачені в інтересах сім`ї.
Оскільки автомобіль був відчужений ОСОБА_2 поза волею іншого співвласника, позивач не позбавлена права на відповідну грошову компенсацію вартості відчуженого майна (транспортного засобу).
Суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача щодо відсутності її згоди на відчуження спірного транспортного засобу, набутого подружжям позивача та відповідача під час шлюбу, не застосував частину третю статі 65 СК України до спірних правовідносин, відмовивши в задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів апеляційного суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні достатні докази того, що продаж спірного автомобіля відбувся без згоди позивача, оскільки з огляду на зміст статті 65 СК України наявність згоди на укладення договору щодо розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, повинна доводити саме особа, яка уклала такий договір (у справі, що розглядається, тягар доказування покладається на відповідача).
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 15.01.2020 у справі № 303/7089/18 та від 23.07.2024 у справі № 752/9168/20.
У постанові від 30 січня 2019 року у справі №158/2229/16-ц Верховний Суд виснував, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.
Крім того, апеляційний суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 зазначено, що якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а в разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.
Згідно положень ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Разом з тим, відповідачем не спростовано визначену позивачем у позовній заяві на підставі звіту № 044-25 про оцінку транспортного засобу від 13.11.2025 суму компенсації вартості 1/2 частини вартості спірного автомобіля у розмірі 187 698,00грн, а також клопотань про проведення експертизи для визначення вартості спірного автомобіля відповідачем заявлено не було, а тому розмір компенсації підлягає стягненню у визначеному позивачем розмірі.
Суд апеляційної інстанції не примає до уваги доводи представника відповідача, щодо не зазначення у звіті про оцінку транспортного засобу, його моделі, що унеможливлює його ідентифікацію, оскільки зазначений звіт містить номер шасі спірного транспортного засобу, що дає змогу його однозначно ідентифікувати, таким чином у повній мірі відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національному стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».
Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_2 відчужив спірний автомобіль на власний розсуд без письмової згоди ОСОБА_1 та не довів використання виручених від продажу спірного автомобіля коштів в інтересах сім`ї, то позивач має право на компенсацію вартості частки спірного транспортного засобу.
Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .
За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється за результатом розгляду справи по суті позовних вимог.
З урахуванням задоволення позовних ОСОБА_1 на суму 187 698,00грн, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 876,98грн (187 698,00грн х 1%) за розгляд справи у суді першої інстанції та 2 815,47грн ((187 698грн х 1%) х 150%) за апеляційний розгляд справи.
Керуючись  ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 травня 2026 року скасувати.
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки спільного сумісного майна подружжя, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 187 698,00грн грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля INFINITI FX35, 2007 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 876,98 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 2 815,47грн судового збору за апеляційний розгляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03.08.2026.

Головуючий О. В. Разгуляєва

Судді О. В. Любчик

А. П. Стельмах