ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" липня 2026 р. Справа № 910/15776/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Алданової С.О.
суддів: Корсака В.А. 
Євсікова О.О. 

без виклику сторін, 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства “Транском Альянс”
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 
у справі № 910/15776/25 (суддя Маринченко Я.В.)
за позовом Приватного підприємства “Транском Альянс” 
до Фізичної особи-підприємця Мельниченко Миколи Едуардовича 
про стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ: 
Приватне підприємство “Транском Альянс” (далі – позивач; ПП “Транском Альянс”; Підприємство; апелянт; скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Мельниченко Миколи Едуардовича (надалі – відповідач; ФОП Мельниченко М.Е.) про стягнення 184 123,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідачем порушено умови укладених між сторонами договорами-заявками на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом № 2023/09-11-01 від 11.09.2023 та № 2023/08-07-01 від 07.08.2023 у частині оплати наданих послуг, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 140 000,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Окрім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних - 10 494,28 грн та інфляційні збитки - 33 628,72 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/15776/25 в задоволенні позову відмовлено.
Згідно висновків місцевого господарського суду, враховуючи ненадання позивачем необхідних, належних та допустимих доказів, зокрема, на підтвердження укладення договорів-заявок та надання послуг відповідачу за ними, відсутні підстави для задоволення позову.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПП “Транском Альянс” звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 та прийняти нове, яким позовні вимоги ПП “Транском Альянс” до ФОП Мельниченко М.Е. про стягнення заборгованості у розмірі 184 123,00 грн задовольнити повністю. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також при неповному з`ясуванні всіх фактичних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Апелянт зазначає, що відповідач, всупереч умов договорів-заявок № 2023/08-07-01 від 07.08.2023 та № 2023/09-11-01 від 11.09.2023, не здійснив оплату за надані послуги за рахунками на оплату № 3479 від 15.08.2023 та № 4015 від 15.09.2023 належним чином та в повному обсязі. Таким чином, у результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором та заявкою, у нього утворилась заборгованість перед ПП “Транском Альянс” у сумі 140 000,00 грн (сто сорок тисяч гривень), що і стало причиною виникнення спору.
Також скаржник вказує, що ним було здійснено розрахунки на підставі ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних та інфляційних втрат за загальний період існування заборгованостей з 31.08.2023 по 17.12.2025, тобто за весь період прострочення виконання відповідачем зобов`язання, що складає: 10 494,28 грн - 3% річних та 33 628,72 грн - інфляційні збитки. 
Позивач підкреслює, що відповідачем жодним чином не було направлено позивачу підписані з його сторони договори-заявки. Позивач отримав лише копії таких договорів-заявок у електронному форматі, а відтак об`єктивно був позбавлений можливості надати суду підписані обома сторонами примірники оригіналів договорів-заявок. 
Окремо апелянтом зазначається, що суд І-ої інстанції помилково ототожнив відсутність у CMR-накладних відомостей про відповідача як експедитора із відсутністю договірних відносин між сторонами. Водночас, відповідно до правової природи CMR, така накладна відображає насамперед відносини між відправником, перевізником та одержувачем вантажу і не повинна містити інформацію про експедитора як окремого учасника правовідносин. Зазначене узгоджується з положеннями Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, яка в жодній зі своїх статей не встановлює обов`язку зазначення експедитора чи договору/договору заявки/заявки у CMR-накладній як обов`язкових реквізитів. Відтак, відсутність у таких накладних даних про ФОП Мельниченка М.Е. не може свідчити про відсутність його участі у правовідносинах або про відсутність зобов`язань перед позивачем.
Додатково скаржник послався й на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення фактично проігнорував обставину часткового погашення відповідачем 10.06.2024 заборгованості у розмірі 45 000,00 грн. У наведеному позивач звертає увагу, що на момент ініціювання судового розгляду позивач був позбавлений можливості надати банківську виписку як прямий доказ оплати через позапланову заміну сертифікатів безпеки (ЕЦП), а також тривалим масштабним оновленням внутрішнього програмного забезпечення для взаємодії з банківськими установами. 
До апеляційної скарги позивачем долучений новий доказ, зокрема банківську виписку за період за 10.06.2024.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2026, апеляційна скарга в справі № 910/15776/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства “Транском Альянс” на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/15776/25. Справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання, протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.
Про перегляд справи в апеляційному порядку сторони повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у передбачений законом спосіб, що підтверджується; довідкою від 07.05.2026 про доставку ухвали Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 до електронного кабінету позивача; поштовим повідомленням № R067166809441 про відправку на адресу відповідача ухвали Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026. 
Поряд із цим, з даних «Трекінг відправлення» з офіційного сайту АТ «Укрпошта» (адреса посилання: https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html) вбачається, що станом на 12.05.2026 поштове відправлення № R067166809441 не було вручено під час доставки (причина: закінчення встановленого терміну зберігання) відповідачу. 
Відповідно до ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Порядок вручення судових рішень визначено у статті 242 ГПК України, за змістом частини п`ятої якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з положеннями частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та відносини між ними визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (надалі - Правила надання послуг поштового зв`язку).
Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на прості та реєстровані. Реєстровані поштові відправлення поділяються на відправлення без оголошеної цінності (рекомендовані) та відправлення з оголошеною цінністю. Рекомендовані (реєстровані) листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з повідомленням про їх вручення згідно із законодавством (пункти 8, 15 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Адресат реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу інформується про надходження адресованого йому поштового відправлення, поштового переказу шляхом надсилання текстового повідомлення з використанням технічних засобів оператора поштового зв`язку, повідомленням, що підтримується засобами Інтернету, або повідомленням у паперовій формі за встановленою оператором поштового зв`язку формою (пункт 18 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок», цих Правил (пункт 76 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду (пункт 83 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Системний аналіз ст. 242 ГПК України, п.п. 15, 83, 91, 99, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, свідчить, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близька за змістом позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).
Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19).
За таких обставин, апеляційний господарський суд вжив належних та необхідних заходів для повідомлення відповідача про відкриття апеляційного провадження у справі № 910/15776/25.
Також Північним апеляційним господарським судом враховано, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 була оприлюднена 08.05.2026 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (адреса посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/136316269), тобто усі учасники справи, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до реєстру, мали можливість ознайомитися зі змістом вказаної ухвали.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Разом з цим, застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989) (аналогічне застосування прецедентної практики Європейського суду з прав людини викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 908/98/18; від 13.09.2019 у справі № 904/4105/18).
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідача було належним чином повідомлено про відкриття апеляційного провадження, а неотримання поштової кореспонденції учасником справи не залежить від волевиявлення суду.
Також судова колегія зазначає, що відзиву/письмових пояснень на апеляційну скаргу позивача від відповідача на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходило, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали в апеляційному порядку.
За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Щодо долучених апелянтом до апеляційної скарги нових доказів, судова колегія зазначає таке.
Згідно з частинами 1-3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 статті 80 ГПК України).
У розумінні наведених положень докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.
У свою чергу, статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.
Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі надавати оцінку вказаним доказам під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, оскільки наведені у них обставини не були відомі суду першої інстанції під час розгляду справи по суті, а отже не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості рішення.
На переконання колегії суддів, така обставина, як необхідність подання нових доказів у суді апеляційної інстанції на спростування позиції іншої сторони, викладеної у позовній заяві чи у відзиві, не може бути визнана поважною причиною неподання доказів у встановлений процесуальний строк.
Позивач не обґрунтував належним чином причин неподання до суду першої інстанції банківської виписки за 10.06.2024, враховуючи, що в силу ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, з часу відкриття судом першої інстанції провадження у цій справі та до моменту прийняття оскаржуваного рішення відповідач не був обмежений в праві ознайомлюватися з матеріалами справи та, за необхідності, подавати додаткові докази.
В наведеному судовою колегією акцентується й те, що як на обставину неподання до суду першої інстанції вказаної виписки апелянт посилається на позапланову заміну сертифікатів безпеки (ЕЦП), а також тривалим масштабним оновленням внутрішнього програмного забезпечення для взаємодії з банківськими установами.
Втім, жодних доказів проведення зазначених робіт позивачем до апеляційної скарги не долучено.
Тому, наданий позивачем новий доказ, а саме банківська виписка за 10.06.2024 не приймається апеляційним господарським судом до уваги на стадії апеляційного перегляду цієї справи.
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, в матеріалах справи наявні копії договорів-замовлення, з яких вбачається про укладення між позивачем (ТОВ “Транском Альянс”), як перевізником/експедитором/виконавцем, та відповідачем (ФОП Мельниченко М.Е.), як замовником договорів-заявок на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом № 2023/09-11-01 від 11.09.2023 та № 2023/08-07-01 від 07.08.2023 (скорочено – Договори-заявки).
Умовами п. 1. Договору-заявки № 2023/08-07-01 від 07.08.2023 визначено, що замовник доручає, а виконавець організовує перевезення і експедирування експортно/імпортних вантажів відповідно до застосування правил перевезень вантажів, на підставі умов і відомостей вказаних нижче: Маршрут: Вліссінген (Нідерланди) – м. Одеса (Україна); Найменування вантажу: цитрус; вага (на один автомобіль): 86м.куб, реф., до 21700 кг брутто; об`єм (на один автомобіль): 86м.куб.; кількість автомобілів: один; дата подачі авт. під завантаження: 08.08.2023 р. 14-00 за місцевим часом; адреса вигрузки: м. Одеса; форма сплати: б/г; договірна вартість перевезення: 10500 грн.
Також умовами п. 1. Договору-заявки № 2023/09-11-01 від 11.09.2023 передбачено, що замовник доручає, а виконавець організовує перевезення і експедирування експортно/імпортних вантажів відповідно до застосування правил перевезень вантажів, на підставі умов і відомостей вказаних нижче: Маршрут: Вліссінген (Нідерланди) – м. Львів (Україна); Найменування вантажу: банани; вага (на один автомобіль): 86м.куб, реф., до 22000 кг брутто; об`єм (на один автомобіль): 86м.куб.; кількість автомобілів: один; дата подачі авт. під завантаження: 11.09.2023 р.; адреса вигрузки: Муроване, вул. Вокзальна, 20; форма сплати: б/г; договірна вартість перевезення: 80000 грн.
Відповідно до п. 2.2 “Права та обов`язки Сторін” Договорів-заявок передбачено, що замовник: а) зобов`язаний забезпечити завантаження, вивантаження, митне оформлення під час нормативного простою; б) зобов`язаний забезпечити повноту і правильність оформлення всіх документів на вантаж, що перевозиться, з врахуванням вимог, установлених митними і іншими службами країн відправлення, транзиту і прибуття вантажу; в) зобов`язаний забезпечити (замовник або вантажовідправник за дорученням замовника) розміщення вантажу таке, яке унеможливлює перевищення максимального допустимих вагових параметрів, таких як (вага, навантаження на вісь згідно з вимогами, встановленими дорожніми контрольними службами країн відправлення, транзиту і прибуття вантажу). За участю водія транспортного засобу у завантаженні повинні враховуватися його рекомендації і вимоги по розміщенню вантажу; г) зобов`язаний до прибуття автомобіля під завантаження підготувати вантаж до перевезення; д) зобов`язаний сплатити вартість перевезення; е) зобов`язаний провести розрахунок з експедитором по додаткових витратах, понесених до шляху слідування і сумам штрафних санкцій відповідно до умов даного договору.
Відповідно п. 2.3. “Права та обов`язки Сторін” Договорів-заявок передбачено, що виконавець: а) зобов`язаний своєчасного надати технічно справні транспортні засоби під завантаження, забезпечені комплектом документів, необхідних для виконання перевезення; б) зобов`язаний доставити вантаж протягом погодженого терміну; в) зобов`язаний забезпечити збереження вантажу.
На підтвердження надання позивачем послуг, їх розміру та наявності у відповідача заборгованості у розмірі 140 000 грн, ПП “Транском Альянс” надано копії Договорів-заявок на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом № 2023/09-11-01 від 11.09.2023 та № 2023/08-07-01 від 07.08.2023, копії рахунків на оплату № 3479 від 15.08.2023 на суму 105 000 грн та № 4015 від 15.09.2023 на суму 80 000 грн, копії міжнародних товарно-транспортних накладних CMR № 108438/427744 від 10.08.2023, № 109242/434256 від 12.09.2023, акти надання послуг № 3479 від 15.08.2023 на суму 105 000 грн, № 4015 від 15.09.2023 на суму 80 000 грн, а також, акт звірки взаємних розрахунків по стану за період з 01.01.2023 по 15.12.2025, кінцеве сальдо в розмірі 140 000 грн.
З підстав неналежного виконання відповідачем умов укладених між сторонами Договорів-заявок у частині оплати наданих послуг в повному обсязі, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом.
Приймаючи до уваги викладені позивачем у позові його підстави та предмет, враховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 2 ст. 901 ЦК України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (ст. 929 ЦК України).
Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.
Як вже зазначалось, на підтвердження надання позивачем послуг, їх розміру та наявності у відповідача заборгованості у розмірі 140 000 грн, ПП “Транском Альянс” надано копії Договорів-заявок на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом № 2023/09-11-01 від 11.09.2023 та № 2023/08-07-01 від 07.08.2023, копії рахунків на оплату № 3479 від 15.08.2023 на суму 105 000 грн та № 4015 від 15.09.2023 на суму 80 000 грн, копії міжнародних товарно-транспортних накладних CMR № 108438/427744 від 10.08.2023, № 109242/434256 від 12.09.2023, акти надання послуг № 3479 від 15.08.2023 на суму 105 000 грн, № 4015 від 15.09.2023 на суму 80 000 грн, а також, акт звірки взаємних розрахунків по стану за період 01.01.2023 по 15.12.2025, кінцеве сальдо у розмірі 140 000 грн.
Водночас, судовою колегією враховується, що надані позивачем Договори-заявки, рахунки на оплату та акти надання послуг складено Підприємством в односторонньому порядку, не містять підписів та печаток відповідача.
При цьому, доказів отримання ПП “Транском Альянс” від відповідача Договорів-заявок № 2023/09-11-01 від 11.09.2023 та № 2023/08-07-01 від 07.08.2023 матеріали справи не містять.
Крім того, долучені позивачем до позову міжнародні товарно-транспортні накладні CMR № 108438/427744 від 10.08.2023, № 109242/434256 від 12.09.2023 не містять жодних відомостей про ФОП Мельниченко М.Е., зокрема в якості експедитора та не містять жодних посилань на укладені між сторонами Договори-заявки № 2023/09-11-01 від 11.09.2023 та № 2023/08-07-01 від 07.08.2023.
На це, як вважає судова колегія, слушно звернув увагу й суд 1-ої інстанції.
Відповідно до частин першої - третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах рівності та змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
За ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 76, 77 ГПК України). 
З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає вмотивованими висновки суду попередньої інстанції, що позивачем не доведено, належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, доказами підтвердження укладення Договорів-заявок та факту надання послуг.
Щодо долученого позивачем до позову акта звірки взаєморозрахунків, як доказу перерахування коштів у сумі 45 000 грн (оплата 596404405 від 10.06.2024), то судова колегія звертає увагу, що зазначений акт підписаний лише з боку позивача, а тому такий, в силу ст. 77 ГПК України, не є допустимим доказом здійснення відповідачем оплати. Крім цього, зазначений акт не дозволяє встановити й реальність здійснення операції, оскільки не містить посилань на: Договори-заявки; акти надання послуг; рахунки на оплату. 
Зазначені висновки суду першої інстанції, як вважає колегія суддів, є правильними. 
За вказаного, за висновками судової колегії заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 184 123,00 грн, що складається з суми основного боргу – 140 000 грн (основна вимога), а також: 10 494,28 грн - 3% річних та 33 628,72 грн - інфляційні збитки (похідні вимоги), за Договорами-заявками не підлягає задоволенню. 
Аналогічних правомірних висновків дійшов й місцевий господарський суд.
У свою чергу, з огляду на вказані висновки щодо суті спору, судовою колегією критично оцінюються доводи апелянта про доведеність останнім, за викладених у позові підстав та долучених до нього доказів, позовних вимог, як наслідок наявності підстав для стягнення з відповідача 184 123,00 грн. 
Отже, на переконання колегії суддів, аргументи апелянта не знайшли свого підтвердження в межах заявлених вимог, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції через необґрунтованість у розумінні ст.ст. 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України. Інші доводи скаржника, прийняті до уваги, однак вони не спростовують вищенаведені висновки про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги. Водночас, підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги - суд апеляційної інстанції в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України не встановив.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору. 
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).
Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру останнього. 
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
За висновками судової колегії, доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також при неповному з`ясуванні всіх фактичних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку. 
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/15776/25 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.
В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. 
Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (ПП “Транском Альянс”).
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ: 
1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Транском Альянс” на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/15776/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/15776/25 - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне підприємство “Транском Альянс”. 
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.  

Головуючий суддя С.О. Алданова 

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков