Справа № 524/7738/26
Провадження № 2/524/6560/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2026 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:
головуючого судді Колеснікової О.М.,
секретар судового засідання – Мирошніченко А.В.,
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Автозаводського районного суду м. Кременчука цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, 
встановив:

16.06.2026 до Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Солвентіс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, у якій позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» заборгованість за Договором позики №177153 від 28.02.2025 у розмірі 12737,68 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу – 4000,00 грн., заборгованість за відсотками – 11,60 грн., заборгованість за комісією – 768,40 грн., заборгованість за штрафними санкціями – 7957,68 грн., а також сплачену суму судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 28.02.2025 між ТОВ «Сіроко фінанс» та ОСОБА_1 був укладений Договір позики №177153, за яким відповідачу було надано позику у розмірі 4000,00 грн.
Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за Договором позики.
23.07.2025 ТОВ «Сіроко фінанс» та ТОВ «ФК «Солвентіс» уклали договір факторингу №23072025, за умовами якого ТОВ «ФК «Солвентіс» набуло право грошової вимоги до боржників, в тому числі за Договором позики №177153 від 28.02.2025.
Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.06.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду в судове засідання не прибув, у матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. 
Відповідач, належним чином повідомлена про день, час та місце судового розгляду в судове засідання не прибула, про причини своєї неявки суду не повідомила, своїм правом на подачу відзиву не скористалася.
За ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ураховуючи те, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України .
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суд установив, що 28.02.2025між ТОВ «Сіроко фінанс» та ОСОБА_1 був укладений Договір позики №177153. (Далі – Договір позики)
Згідно з умовами Договору позики позикодавець надає позичальнику позику в розмірі 4000,00 грн (п. 2.1); строк позики – 30 днів (п. 2.2), процента ставка – 0,01% на день (п. 2.3), комісія – 19,21% від суми позики, що складає 768,40 грн., дата повернення позики – 29.03.2025 (п. 2.4)
Кредитним договір позичальником підписано шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є аналогом електронного підпису. 
Факт перерахування позичальнику кредитних коштів підтверджується копією платіжної інструкції ТОВ «ФК «Фінекспрес» № 7306e03a-0e9e-4e98-af87-b2bcffcda33d  від 28.02.2025.
Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором позики ТОВ «Сіроко фінанс» станом на 23.07.2025 заборгованість відповідача становила 12737,68 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу – 4000,00 грн., заборгованість за відсотками – 11,60 грн., заборгованість за комісією – 768,40 грн., заборгованість за штрафними санкціями – 7957,68 грн.
23.07.2025 ТОВ «Сіроко фінанс» та ТОВ «ФК «Солвентіс» уклали договір факторингу №23072025, за умовами якого ТОВ «ФК «Солвентіс» набуло право грошової вимоги до боржників, в тому числі за Договором позики №177153 від 28.02.2025.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч. 12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Пунктом 6 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Ураховуючи положення вказаних статей, позивач є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Щодо стягнення штрафних санкцій суд зазначає наступне.
Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України було доповнено пунктом 18, відповідного до якого визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З розрахунку заборгованості за Договором позики, вбачається, що заявлені до стягнення штрафні санкції за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором нараховані після 24.02.2022. Крім того, із наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що первісним кредитором зараховано 42,32 грн., сплачених відповідачем на виконання умов Договору позики, на погашення штрафних санкцій.
В зв`язку з цим, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором позики в розмірі 4737,68 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу – 4000,00 грн., заборгованість за комісією – 737,68 грн. (із врахуванням оплати, здійсненої відповідачем у розмірі 42,32 грн., на яку слід зменшити розмір відсотків та комісії за Договором позики)
В частині позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, заборгованості по відсоткам слід відмовити.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з такого. 
При звернені до суду ТОВ «ФК «Солвентіс» було сплачено 2662,40 грн. судового збору.
Крім того, на підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. позивачем надано: Договір №43657029/01 про надання правової допомоги від 02.01.2026, укладений між ТОВ «ФК «Солвентіс» та АБ «Сергія Пошелюзного» з додатковою угодою від 31.03.2026, детальний опис робіт (наданих послуг) від 31.03.2026, акт надання послуг від 31.03.2026 
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.
Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення заборгованості за кредитним договором є типовим та має шаблонний характер з огляду на вид діяльності позивача. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача з 6000,00 грн. до 3000,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом позов задоволено частково – на 37,19%, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 990,15 грн. на відшкодування сплаченого позивачем судового збору та 1115,70 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі наведеного, керуючись статтями 10,12,81,141,258,259,263 265, 280-284 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за Договором позики №177153 від 28.02.2025 у розмірі 4737,68 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу – 4000,00 грн., заборгованість за комісією – 737,68 грн.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» судовий збір в розмірі 990,15 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1115,70 грн.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подачі до Полтавського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:
Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», адреса місцезнаходження: 04052, місто Київ, вул.Глибочицька, будинок 29-31, ідентифікаційний код юридичної особи 43657029, р/р НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в АТ «Сенс банк».
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Повне судове рішення складено 03 серпня 2026 року.

Суддя О.М.Колеснікова