Справа № 157/1178/26
Провадження №1-кп/157/162/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 серпня 2026 року | місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області
в складі головуючого – судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12026030530000191 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,
встановив:
ОСОБА_4 у листопаді 2025 році (більш точної дати орган досудового розслідування не встановив), у денну пору доби, поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером 0721486601:01:001:1730, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, діючи всупереч вимогам статей 112, 116, 126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання в користування земельної ділянки, та в порушення вимог частин 1 та 2 ст. 22, частин 1 та 3 ст. 24 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», п. 7 «Правил охорони електричних мереж», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 27.12.2022 №1455, яким визначається, що охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних ліній електропередачі у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидва боки лінії від крайніх проводів за умови невідхильного їх положення на відстань 20 метрів – до 110 кВт, самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0762 га, яка знаходиться в межах с. Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області, на землях сільськогосподарського призначення, в охоронній зоні електричної повітряної лінії ПЛ-110 кВ на відстані 1,3 метра від електроопори №25/97 шляхом створення штучної водойми площею 0,0286 га та нагортання насипу ґрунту площею 0,0506 га.
Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 винуватість в інкримінованому йому злочині визнав повністю. Показав, що користується земельною ділянкою, яка є земельним паєм його бабуся. В частині цієї земельної ділянки знаходиться болото, яке він вирішив почистити й запустити рибу. Для цього найняв власника екскаватора, який виконував такі роботи, заплатив йому гроші та попросив розчистити болото. Про незаконність таких робіт не знав. У скоєному щиро розкаюється, просить суворо не карати, зважити, що заподіяні збитки він відшкодував повністю. 
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, суд переконався, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та вважає можливим обмежити обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують його особу.
Аналізуючи викладене, суд вважає, що вина обвинуваченого в самовільному зайнятті земельної ділянки в охоронній зоні, доведена повністю, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 197-1 КК України. 
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не вбачає. 
Вирішуючи питання щодо обрання покарання для обвинуваченого, суд виходить із загальних засад призначення покарання, закріплених у статті 65 КК України, за приписами якої покарання призначається у межах, установлених санкцією статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.
Відповідно до статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила на тому, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
Відповідно до положень статті 12 КК України вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, відноситься до нетяжких злочинів.
Виходячи з наведеного, враховуючи ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особу винного, зокрема, його виключно позитивну характеристику за місцем проживання, його критичне ставлення до скоєного, думку представника потерпілого, який просить обрати обвинуваченому найменш тяжке покарання, те, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, беручи до уваги наявність одразу кількох пом`якшуючих обставин, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_4 основного покарання із застосуванням статті 69 КК України, шляхом переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, ніж встановлене санкцією частини 2 статті 197-1 КК України, зокрема до покарання у виді штрафу буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, на переконання суду, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.
Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу суд не вбачає.
Речові докази та процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено. 
Керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Камінь-Каширський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Головуючий: | | ОСОБА_1