ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 вересня 2026 року справа №200/3178/26 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Пивовар І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Геращенка І.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Майданника Дмитра Григоровича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року у справі № 200/3178/26 (головуючий суддя у І інстанції Молочна І.С.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.
Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі Постанова № 153) і не притягалась до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни.
З урахуванням зазначеного, представник позивача наполягає на тому, що ОСОБА_1 має право на нарахування та виплату винагороди у розмірі 1 млн. гривень. При цьому наголошує, що відповідач не застосував до спірних правовідносин норму, яка підлягала застосуванню та ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди.
Також представник позивача стверджує, що зі змісту довідки форми ОК-5 вбачається, що ОСОБА_1 отримувала додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень з розрахунку на місяць (у розмірі 3333,33 грн за день участі у бойових діях) пропорційно часу участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій та заходах оборони в період з травня 2023 року по лютий 2025 року, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168).
Наведені обставини беззаперечно за висновком представника позивача, свідчать про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2026 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову повністю.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції констатував, що отримання позивачем додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 у збільшеному розмірі до 100 000 гривень не підтверджує факту безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців.
Отже, отримання позивачем додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 у збільшеному розмірі до 100 000 гривень не вказує на безпосередню її участь у бойових діях, оскільки зазначена винагорода виплачувалась позивачу за її участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони та отримання нею додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 гривень, стосовно чого і не заперечував відповідач.
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подала через представника апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи та порушення правил доказування судом першої інстанції, вважає помилковим його висновок щодо недоведеності факту безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше шести місяців станом на 13.02.2025, з огляду на те, позивач проходила військову службу на посаді фельдшера медичного пункту у підрозділі медичного забезпечення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Апелянт наголошує, що позивач відповідає віковому, темпоральному та іншим критеріям абзацу другого пункту 4 Постанови № 153. Жодну з цих обставин суд першої інстанції під сумнів не поставив; єдиною підставою відмови стала оцінка характеру участі позивача у бойових діях.
Вважає, що положеннями розділу XXXIV Наказу №260 підтверджується, що медичний персонал, який виконує завдання у районах ведення воєнних (бойових) дій, прямо віднесений нормотворцем до осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях. 
Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що позивач протягом тривалого часу (з травня 2023 року по лютий 2025 року) отримувала додаткову винагороду у підвищеному розмірі 100 000 гривень саме як медичний працівник, а також не врахував положень пункту 2 розділу XXXIV Порядку № 260. Наведене свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2026 справу передано судді-доповідачу – Пивовар І.В.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів від 14.07.2026 відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Матеріали справи надійшли на адресу суду апеляційної інстанції 28.07.2026.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_2 , виданого Прилуцьким МВ УДМС України в Чернігівській області 23.09.2015.
Згідно посвідчення серія НОМЕР_3 , виданого Військовою частиною НОМЕР_4 18.12.2023, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій (п. 19 ст. 6).
Відповідно до військового квитка серія НОМЕР_5 у травні 2023 року на підставі Указу Президента України № 59/2023 позивач призвана у Збройні Сили України. Військову присягу прийняла 21.07.2023.
Згідно з Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до кримінальної відповідальності не притягалась; відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості, відсутні; відомості про розшук, відсутні.
Представник позивача у позовній заяві зазначає, що 28.11.2025 через АТ «Укрпошта» Бабіч Т.Ю. подано рапорт Генеральному штабу Збройних Сил України (для направлення командиру військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю адреси для листування) щодо нарахування та виплати винагороди, відповідно до Постанови № 153.
18.12.2025 через АТ «Укрпошта» в інтересах позивача направлено адвокатський запит Генеральному штабу Збройних Сил України (для направлення командиру військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю адреси для листування) щодо результатів розгляду рапорту стосовно нарахування та виплати винагороди, відповідно до Постанови № 153.
20.03.2026 електронною поштою в інтересах позивача направлено скаргу Генеральному штабу Збройних Сил України щодо результатів розгляду рапорту від 28.12.2025 та адвокатського запиту від 18.12.2025 стосовно нарахування та виплати винагороди, відповідно до Постанови № 153.
Суд відмічає, що зазначені документи представником позивача до позовної заяви не долучено.
Натомість в матеріалах справи наявний лист Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2026 № 1553/ВихЗВГ/99, наданий у відповідь на запит адвоката Майданника Дмитра Григоровича від 06.03.2026, поданого в інтересах військовослужбовця ОСОБА_1 .
У листі від 31.03.2026 Військова частина НОМЕР_1 повідомила заявника, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 та окремого доручення Міністерства оборони України № 5601/уд від 26.09.2025 право на винагороду мають виключно громадяни України, які до набрання чинності Постанови (до 13.02.2025) у віці до 25 років (яким не виповнилось 25 років) були прийняті або призвані на військову службу (під час мобілізації або за контрактом) під час воєнного стану, проходили військову службу (станом на 13.02.2025) та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю встановить не менше шести місяців станом на 13.02.2025.
Далі у листі від 31.03.2026 відповідач зауважив, що військовослужбовець ОСОБА_1 проходила військову службу у підрозділі забезпечення та не брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Вважаючи, що відповідач вчинив протиправні дії, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Згідно частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і правильність застосування норм матеріального і процесуального права, суд у складі колегії суддів дійшов наступних висновків з огляду на такі мотиви та положення законодавства.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 67 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває й до теперішнього часу.
На підставі статті 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232, у редакції, чинній на час спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, зокрема, підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби.
Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність обов`язку. Форма його власника до виконання військового , порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Аналіз наведених конституційних та законодавчих приписів свідчить, що захист Вітчизни, її суверенітету та територіальної цілісності в умовах воєнного стану є найважливішою функцією держави та конституційним обов`язком громадян, який реалізується через систему військового обов`язку та проходження військової служби у Збройних Силах України чи інших нормативно визначених військових формуваннях. При цьому правове регулювання порядку комплектування таких формувань особовим складом, а також визначення видів і умов проходження військової служби покладено на законодавця та уповноважені органи державної влади з метою забезпечення обороноздатності країни. На виконання зазначених завдань та з метою правового врегулювання окремих аспектів залучення громадян до виконання військового обов`язку, державою впроваджуються відповідні спеціальні механізми.
Так, законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).
За змістом частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Приписами частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» (набрання чинності 13.02.2025), якою затверджено однойменний Порядок (далі Порядок № 153).
У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2025 № 387 до зазначеного нормативно-правового акта внесено зміни, у зв`язку з чим його назву викладено в такій редакції «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” (далі Постанова № 153, у редакції станом на час спірних правовідносин).
У пункті 1 зазначеного нормативно-правового акту Кабінет Міністрів України постановив погодитися з пропозицією Міністерства оборони та Міністерства внутрішніх справ стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 153 цей Порядок визначає механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Як визначено пунктом 2 Порядку № 153 під час воєнного стану в рамках реалізації експериментального проекту на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу строком на один рік можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 до 25 років (далі - окремі категорії громадян).
Відповідно до пункту 3 Постанови № 153 встановлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; 
Збройні Сили;
Національна гвардія;
Державна прикордонна служба;
Міністерство оборони;
Міністерство внутрішніх справ;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Згідно з пунктом 4 Постанови № 153 встановлено, що 
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
…
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;».
Відповідно до пункту 2 Порядку № 153 під час воєнного стану в рамках реалізації експериментального проекту на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу строком на один рік можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 до 25 років; до пункту 2-1 Порядку № 153 громадяни України віком від 18 до 25 років в рамках реалізації експериментального проекту можуть бути прийняті на військову службу до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби за контрактом осіб рядового складу на посади, пов`язані з експлуатацією безпілотних систем, строком на два роки..
Громадяни України, зазначені в пункті 2, 2-1 цього Порядку, укладають контракт, форма якого затверджена Постановою № 153.
Контракт з громадянами України, зазначеними в пункті 2 цього Порядку, укладається строком на один рік з обов`язковою умовою безпосередньої участі таких громадян у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців протягом дії контракту (абзац перший пункту 7 Порядку № 153).
Контракт з громадянами України, зазначеними у пункті 2-1 цього Порядку, укладається строком на два роки з обов`язковою умовою безпосередньої участі таких громадян у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше дванадцяти місяців протягом дії контракту (абзац другий пункту 7 Порядку № 153).
Аналізуючи структуру й зміст Постанови № 153 у системному зв`язку із затвердженим нею Порядком реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, суд зазначає, що цим нормативно-правовим актом закріплено дві правові моделі грошового заохочення військовослужбовців, які розмежовуються за видом грошової виплати, суб`єктним складом, умовами набуття права на виплату й процедурами реалізації такого права.
Положеннями пункту 4 Постанови № 153 запроваджено такий вид виплати, як одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах. За сутнісним та юридичним змістом цей пункт є самостійною матеріально-правовою нормою, якою врегульовано умови, підстави виникнення права на таку грошову виплату, коло осіб, яким виплачується винагорода, а також обмеження щодо її виплати.
Аналіз положень абзацу другого пункту 4 Постанови № 153 дає підстави стверджувати, що реалізація права особи на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень можлива виключно за умови дотримання встановлених вимог, які мають існувати в сукупності, а саме:
суб`єктний склад у взаємозв`язку з характером служби: проходження особою військової служби; належність особи до рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, а також до категорії осіб, передбачених абзацем 7-9 пункту 4 Постанови № 153.
віковий критерій призову (прийняття на службу): імперативною умовою виникнення права на виплату є залучення особи до проходження служби у віці до 25 років;
часовий критерій призову (прийняття на службу): юридичний факт призову особи за мобілізацією або її прийняття за контрактом має відбутися в чітко визначений проміжок часу – під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64, та виключно до моменту набрання чинності цією постановою (тобто до 13.02.2025); при цьому законодавцем застосовано принцип альтернативності щодо безпосереднього виду (форми) залучення особи до виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із безпосередньою участю у бойових діях (бойових завданнях);
темпоральний статус особи: особа проходить військову службу станом на дату набрання чинності цією постановою (13.02.2025);
базовий бойовий стаж: особа брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою.
Водночас, положеннями пункту 4 Постанови № 153 передбачено додаткові позитивні умови, які розширюють базові вимоги до бойового стажу особи, а саме:
пропорційне виникнення права: військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
пільгове виникнення права в повному обсязі: військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Окрім цього, нормотворцем визначено додаткову негативну умову, яка унеможливлює реалізацію права особи на отримання виплати (імперативну підставу для відмови у її виплаті)
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується. 
Отже, для виникнення у військовослужбовця права на нарахування та виплату грошової винагороди станом на 13.02.2025 обов`язковим є одночасне існування всіх перелічених вище «позитивних» умов у їх сукупності та одночасно відсутності «негативної» умови.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у травні 2023 року на підставі Указу Президента України № 59/2023 була призвана на військову службу під час дії воєнного стану, тобто до досягнення 25-річного віку, перебувала на посаді фельдшера медичного пункту Військової частини НОМЕР_6 , та на дату набрання чинності Постановою № 153 (13.02.2025) проходила військову службу.
Крім того, за час проходження служби позивач до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягалася.
Зазначені обставини свідчать про повну відповідність позивача таким обов`язковим критеріям Постанови № 153, як суб`єктний склад, віковий ценз, часовий критерій призову, чинний статус військовослужбовця та належний стан військової дисципліни.
Водночас, з урахуванням приписів пункту 4 Постанови № 153, однією з обов`язкових умов для виникнення у військовослужбовця права на отримання зазначеної винагороди є його безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою.
Отже, суть спірних правовідносин у цій справі полягає у тому, чи притаманна позивачу визначена Постановою № 153 обов`язкова матеріально-правова ознака – наявність фактичного бойового стажу безпосередньої участі у бойових діях сукупною тривалістю не менше шести місяців.
Суд звертає увагу, що з метою встановлення наявності фактичного бойового стажу у позивача, необхідного для виникнення права на відповідної виплати судом першої інстанції (ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 27.04.2026, від 15.05.2026) та судом апеляційної інстанції (ухвала Першого апеляційного адміністративного суду від 24.08.2026) витребувано у Військової частини НОМЕР_1 всі наявні документи, які підтверджують факт безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях.
На виконання ухвали суду апеляційної інстанції відповідачем були надані витяги із Журналу бойових дій Військової частини НОМЕР_6 номенклатурній № 4т від 27.07.2022, № 5т від 13.05.2023, № 6т від 03.01.2024, № 7т від 30.06.2024, № 8т від 01.11.2024, № 9т від 0802.2025, № 15т від 13.04.202; та рапортів командира Військової частини НОМЕР_6 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.06.2023 № 295, від 05.07.2023 № 341, 04.08.2023 № 383, 05.09.2023 № 433, 05.10.2023 № 490, 05.12.2023 № 611, 05.01.2024 № 6, 05.02.2024 № 59, 05.03.2024 № 104, 05.05.2024 № 209/наказ, 05.05.2024 № 309/наказ «Про виплату додаткової нагороди …», які погоджені начальником групи персоналу штабу Військової частини НОМЕР_6 про виплату особовому складу Військової частини НОМЕР_6 за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, та виконання бойових (спеціальних) завдань додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, відповідно за травень, червень, липень, серпень, вересень, листопад, грудень 2023 року, січень, лютий, квітень, травень 2024 року відповідно до додатків, зокрема солдату ОСОБА_1 , за період з 04.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 12.06.2023, з 17.06.2023 по 30.06.2023, з 01.07.2023 по 31.07.2023, з 01.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 31.12.2023, з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.02.2024 по 29.02.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 13.05.2024, 31.05.2024 та надані додаткові пояснення.
Колегія суддів ще раз наголошує, що для виникнення права на одноразову грошову виплату, передбачену пунктом 4 Постанови № 153, особа має відповідати обов`язковим умовам (критеріям) для виплати одноразової грошової винагороди. 
Окрім того, суд зазначає, ні Постанова № 153, ні Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 не містить спеціальної форми довідки про підтвердження участі військовослужбовця саме у бойових діях.
Форма довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (Додаток 6) визначена Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413.
У свою чергу, на початковому етапі реалізації експериментального проекту Міністром оборони України було видано Доручення № 999/уд від 20.02.2025 (далі Доручення № 999/уд).
Проте, за результатами подальшого реформування та внесення змін до Постанови № 153, Міністром оборони України було видано Окреме доручення від 26.09.2025 № 5601/уд (далі Доручення № 5601/уд). При цьому, відповідно до пункту 9 цього Окремого доручення, попереднє Доручення № 999/уд від 20.02.2025 визнано таким, що не застосовується з 7 серпня 2025 року.
Дорученням № 5601/уд відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 2025 року № 942) (далі - Постанова) передбачено виплату:
- одноразової грошової допомоги після укладення контракту на проходження військової служби громадянами України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу у розмірі один мільйон гривень, яка виплачується трьома частинами (далі - Допомога); 
- одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - Винагорода) у розмірі один мільйон гривень. Виплата здійснюється один раз за весь період проходження військової служби та не підлягає поділу на частини. 
Право на Винагороду мають виключно громадяни України, які до набрання чинності Постанови (до 13.02.2025) у віці до 25 років (яким не виповнилося 25 років) були прийняті або призвані на військову службу (під час мобілізації або за контрактом) під час воєнного стану, проходили військову службу (станом на 13.02.2025) та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (далі військовослужбовці) строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на 13.02.2025, з числа осіб: - рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення; - які були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу; - які проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу "молодший лейтенант"; - які проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання. 
Також право на Винагороду мають військовослужбовці з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, а також інших утворених відповідно до законів України військових формувань, що відповідають умовам Постанови, яким після набрання чинності Постанови (13.02.2025) присвоєно офіцерське звання. 
Іншим військовослужбовцям офіцерського складу (окрім тих категорій, які перелічені вище) Винагорода не виплачується. 
Підтвердження участі військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій здійснюється на підставі щонайменше одного документа з кожної з наступних груп: а) бойовий наказ (бойове розпорядження); б) журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення; в) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових в районах ведення воєнних (бойових) дій. 
Військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на 13.02.2025, Винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від одного мільйону гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених). 
Військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на 13.02.2025 у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни (пов`язаних із захистом Батьківщини), або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон), Винагорода виплачується в повному обсязі. 
Виплата Винагороди не здійснюється військовослужбовцям, які притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився (далі – випадки притягнення до відповідальності).
Цим же дорученням, зобов`язано командування видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, зокрема:
а) провести аналіз наявності зазначених вище військовослужбовців (у тому числі, які після 13.02.2025 загинули (померли) або були звільнені зі служби та виключені зі списків особового складу військових частин (установ)) та не отримали Винагороду, за результатами аналізу скласти контрольні списки;
б) провести серед цих військовослужбовців роз`яснювальну роботу щодо умов та особливостей виплати Винагороди; 
в) організувати роботу, в тому числі шляхом здійснення відповідних запитів до інших військових частин (установ), в яких проходили службу військовослужбовці або до яких вони відряджались для виконання бойових (спеціальних) завдань, щодо:
- створення (отримання) інформації про сумарну кількість днів безпосередньої участі вказаних військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій для виплати Винагороди або Допомоги у відповідності до Постанови та цього доручення (при цьому обов`язково врахувати, що довідка зазначена в Додатку 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій та довідка за формою, наведеною у додатку № 1 окремого доручення Міністра оборони України від 06.03.2023 № 5718/3, не є документами, що підтверджують безпосередню участь у бойових діях лише в районах ведення воєнних (бойових) дій, оскільки ці довідки також підтверджують участь в інших місцях виконання завдань);
- документального підтвердження відсутності (наявності) у вказаних військовослужбовців випадків притягнення до відповідальності;
- з`ясування (отримання) інформації щодо наявності у військовослужбовця захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, перебування військовослужбовця у полоні (крім тих, які добровільно здалися в полон);
- в п`ятиденний термін здійснити оформлення (надання) довідок за формою, що додається (Додаток 1), в тому числі за запитами з інших військових частин, про безпосередню участь вказаних військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин (у разі розформування військової частини (установи) оформлення (надання) довідок покладається на військову частину (установу), яка визначена правонаступником, інформація в довідці в даному випадку зазначається за наявності підтверджуючих документів).
Витяги (копії) бойових наказів (бойових розпоряджень), журналів бойових дій (вахтових, навігаційно-вахтових, навігаційних журналів) або журналів ведення оперативної обстановки або бойових донесень, рапортів (донесень) командирів підрозділів (груп), кораблів (суден), катерів про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових в районах ведення воєнних (бойових) дій, а також рапортів самих військовослужбовців не вимагати.
Також Дорученням № 5601/уд зобов`язано командування видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України проводити заходи внутрішнього контролю шляхом здійснення попередніх перевірок законності нарахування Винагороди та Допомоги (далі - попередня перевірка) протягом трьох днів з дати отримання підтверджуючих документів.
Застосовуючи положення наведених норм права до обставин спірних правовідносин, колегія суддів доходить таких висновків:
по-перше, щодо розмежування правових підстав військових виплат.
У контексті застосування приписів Постанови № 153 необхідно суворо розмежовувати правову категорію «безпосередня участь у бойових діях» від правової категорії «безпосередня участь у забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України».
Особиста участь військовослужбовця у заходах із забезпечення оборони України без виконання саме бойових завдань не є правовою підставою для виникнення права на виплату за Постановою № 153. Тільки особиста та безпосередня участь конкретного військовослужбовця у бойових діях (тактичних зіткненнях, вогневому ураженні на лінії зіткнення) у межах визначених бойових районів створює належні підстави для отримання Винагороди;
по-друге, щодо обов`язковості та послідовності попереднього кадрового контролю.
Механізм реалізації права на отримання Винагороди за Постановою № 153 передбачає обов`язкову процедуру верифікації бойового стажу, яка складається з послідовних етапів: ініціативний збір відомостей та поденне обчислення днів участі військовою частиною (включаючи направлення запитів до місць відряджень); проведення командуванням вищого рівня попередньої перевірки законності нарахування протягом трьох днів з моменту отримання документів; видання наказу уповноваженого командира про виплату за результатами цієї перевірки. З огляду на це, виданню розпорядчого акта про виплату обов`язково передує завершена процедура попереднього внутрішнього контролю;
по-третє, щодо належності та допустимості доказів у цій категорії справ.
Окремим дорученням № 5601/уд затверджено уніфіковану форму Довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях (Додаток 1), в якій відображається сумарна (обчислена поденно) кількість днів такої участі.
Зазначена Довідка є єдиним підсумковим документом військового обліку, що підтверджує наявність у військовослужбовця необхідного бойового стажу та виступає безпосередньою підставою для нарахування Винагороди. 
Жодні інші облікові, розпорядчі чи фінансові документи військової частини (зокрема рапорти на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»), за відсутності оформленої у встановленому порядку Довідки за формою Додатка 1, не можуть виступати самостійним та беззаперечним підтвердженням наявності у військовослужбовця права на отримання одноразової винагороди у розмірі 1 млн. гривень.
Водночас, судом встановлено, що рапорти командира роти, які були надані суду, як підтвердження безпосередньої участі особи в бойових діях, та містяться в матеріалах справи, складені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (зі змінами), частина – на підставі Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 (до прийняття Порядку № 260), в подальшому – на підставі Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 з метою виплати особовому складу військової частини НОМЕР_6 , за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у таких діях та заходах та спрямовані на затвердження (та затверджені) командиру Військової частини НОМЕР_6 .
Оцінюючи зміст вказаних рапортів командира Військової частини НОМЕР_7 , колегія суддів зазначає, що фіксація у них прізвища, імені та по батькові позивача свідчить про її залучення до виконання службових обов`язків у складі відповідного підрозділу в районах ведення воєнних дій та підтверджує право на отримання щомісячної додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень.
Проте, враховуючи альтернативний характер підстав для виплат за Постановою № 168, Порядком № 260 та Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 (які охоплюють як бойові дії, так і заходи із забезпечення оборони), сам по собі факт включення позивача до відповідних розпорядчих та облікових документів не є тотожним підтвердженню її безпосередньої участі у бойових діях (тактичних зіткненнях, вогневому ураженні) за критеріями Постанови № 153.
Оскільки на підставі цих рапортів здійснювалася виплата, спрямована у тому числі на компенсацію ризиків за загальне «забезпечення здійснення заходів із національної безпеки і оборони», зазначення у них особистих даних позивача, за відсутності поденного вичленення характеру її завдань, не може слугувати самостійним доказом виконання нею виключно бойових завдань на лінії зіткнення протягом спірних днів.
Натомість особиста та безпосередня участь конкретного військовослужбовця у забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України не створює підстав для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153.
Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок, що отримання позивачем додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 у розмірі до 100 000 гривень не підтверджує факту безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців. Нарахована позивачці додаткова винагорода свідчить лише про її залучення до виконання завдань із забезпечення національної безпеки і оборони в районах проведення засідань чи дій (стосовно чого відповідач не заперечує), однак сама по собі не є тотожною безпосередній участі у бойових діях у розумінні Постанови № 153
Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач у своїй апеляційній скарзі фактично звів свої доводи до помилкового ототожнення фактів отримання додаткової винагороди за Постановою № 168 (зокрема у розмірі до 100 000 гривень за Наказом № 260) із безумовним підтвердженням наявності у неї «базового бойового стажу» для виплати одноразової грошової винагороди за Постановою № 153.
Позивач безпідставно наполягає на тому, що сам факт здійснення нею медичного забезпечення підрозділу у районах ведення дій та отримання додаткової винагороди за Постановою № 168 автоматично звільняють її від обов`язку підтвердження безпосередньої участі у бойових діях первинними документами бойового обліку: «Таким чином, медичний персонал, який виконує завдання у районах ведення воєнних (бойових) дій, прямо віднесений нормотворцем до осіб, які беруть БЕЗПОСЕРЕДНЮ участь у бойових діях.».
Водночас такі доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному трактуванні норм матеріального права, оскільки факт перебування у районах проведення заходів оборони та виконання обов`язків із медичного забезпечення (що є підставою для виплати додаткової винагороди за Постановою № 168) створює лише передумови для проведення військовою частиною перевірки, однак сам по собі не підміняє належним чином оформлену Довідку про безпосередню участь у бойових діях за формою Додатка 1 до Окремого доручення № 5601/уд.
Як уже зазначалося, на виконання процесуальних обов`язків щодо офіційного з`ясування всіх обставин справи, ухвалами судів першої та апеляційної інстанцій від Військової частини НОМЕР_1 витребовувалися всі наявні первинні документи, які підтверджують факт безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях.
Так, на вимогу ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 24.08.2026 Військова частина НОМЕР_1 додатково повідомила суду про неможливість надання витребуваних матеріалів у зв`язку з тим, що позивач не брала безпосередньої участі в бойових діях. Крім того було звернуто увагу на те, що позивач займала посаду фельдшера медичного пункту Військової частини НОМЕР_6 , тобто проходила службу в підрозділі медичного забезпечення, що виключало задіяння її до участі саме в бойових діях. 
Крім того, судд звертає увагу, що представник позивача у позовній заяві зазначає, що 28.11.2025 через АТ «Укрпошта» ОСОБА_1 подано рапорт Генеральному штабу Збройних Сил України (для направлення командиру Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю адреси для листування) щодо нарахування та виплати їй винагороди відповідно до Постанови № 153.
18.12.2025 через АТ «Укрпошта» в інтересах позивача направлено адвокатський запит Генеральному штабу Збройних Сил України (для направлення командиру військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю адреси для листування) щодо результатів розгляду рапорту стосовно нарахування та виплати винагороди, відповідно до Постанови № 153.
Колегія суддів зауважує, що зазначені документи представником позивача не були долучені ані до позовної заяви під час розгляду справи судом першої інстанції, ані надані до суду апеляційної інстанції разом із доводами апеляційної скарги.
Натомість матеріали справи містять лист Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2026 № 1553/ВихЗВГ/99, наданий у відповідь на запит адвоката Майданника Дмитра Григоровича від 06.03.2026, поданий в інтересах військовослужбовця ОСОБА_1 .
У Листі від 31.03.2026 Військова частина НОМЕР_1 повідомила заявника, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 та окремого доручення Міністерства оборони України № 5601/уд від 26.09.2025 право на винагороду мають виключно громадяни України, які до набрання чинності Постанови № 153 (до 13.02.2025) у віці до 25 років (яким не виповнилось 25 років) були прийняті або призвані на військову службу (під час мобілізації або за контрактом) під час воєнного стану, проходили військову службу (станом на 13.02.2025) та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю встановить не менше шести місяців станом на 13.02.2025.
При цьому у вказаному листі від 31.03.2026 відповідач письмово зауважив та констатував, що військовослужбовець ОСОБА_1 проходила військову службу у підрозділі забезпечення та не брала безпосередньої участі у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, у зв`язку з чим підстави для видачі відповідної довідки та нарахування виплати відсутні.
Матеріали справи не містять довідки про безпосередню участь позивача у бойових діях за формою, визначеною Додатком 1 до окремого доручення № 5601/уд, і така не була надана відповідачами ані на запити представника позивача, ані на виконання ухвал судів першої та апеляційної інстанцій.
Колегія суддів зауважує, що за своєю правовою природою процедура перевірки та підтвердження бойового стажу, яка визначена дорученням № 5601/уд, не має заявницького характеру, а покладає на командування військової частини імперативний обов`язок самостійно здійснити суцільну ревізію документів бойового обліку щодо підпорядкованого особового складу.
Ураховуючи тривалий час, що минув з моменту прийняття Постанови № 153 від 11.02.2025 та видання підзаконного відомчого акта (попереднє Доручення № 999/уд від 20.02.2025; Доручення № 5601/уд від 26.09.2025) до звернення позивача із рапортом у листопаді 2025 року, відповідач мав цілком достатній строк для завершення всіх внутрішньоорганізаційних процедур обліку та перевірки.
Відтак ненадання та відсутність станом на момент розгляду справи складеної за формою Додатка 1 до Доручення № 5601/уд довідки про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях зумовлені не триванням процедурних заходів перевірки чи суб`єктивним ухиленням відповідача від виконання своїх обов`язків, а відсутністю у суб`єкта владних повноважень фактичних і правових підстав для її оформлення та видачі, з огляду на встановлений військовою частиною факт відсутності у позивача необхідного обсягу безпосередньої участі у бойових діях у розумінні Постанови № 153.
Оскільки вказана довідка є єдиним підсумковим документом, що підтверджує наявність у військовослужбовця «базового бойового стажу», відсутність підстав для її складання уповноваженим органом унеможливлює встановлення судом юридичного факту відповідності позивача вимогам пункту 4 Постанови № 153.
Доказів зворотного, матеріали адміністративної справи не містять.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
З огляду на вищезазначене доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
При цьому суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява № 387/03, 20.09.2012, п. 53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Відповідно до частини 3 статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін. 
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, тому з урахуванням положень статті 139 КАС України судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Майданника Дмитра Григоровича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року у справі № 200/3178/26 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року у справі № 200/3178/26 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 10 вересня 2026 року.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному статтею 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 10 вересня 2026 року.

Головуючий суддя І.В. Пивовар

Судді Т.Г. Гаврищук 

І.В. Геращенко