ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/20976/25 пров. № А/857/3640/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р.,
суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року у справі № 380/20976/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності,-

суддя в 1-й інстанції Коморний О.І.,
час ухвалення рішення 25 грудня 2025 року,
місце ухвалення рішення м.Львів,
дата складання повного тексту рішення 25 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 22.05.2023 року за результатами медичного огляду Військово-лікарською комісією (ВЛК) його визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Підставою для такого рішення став пункт «а» статті 64 графи II Розкладу хвороб Наказу МОЗ України № 402. На підтвердження вказаного факту Позивач отримав військово-обліковий документ — тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , у якому зроблено відповідний запис та проставлено відмітку про виключення з військового обліку. Стверджує, що з моменту прийняття вказаного рішення він набув статусу особи, яка не є військовозобов`язаною, та на яку не поширюються обов`язки щодо виконання правил військового обліку, зокрема обов`язок з`являтися за повісткою. Листом від 28.09.2025 № 1/10341 Відповідач повідомив про відмову у внесенні змін, посилаючись на те, що постанову ВЛК від 22.05.2023 скасовано рішенням Центральної військово-лікарської комісії (ЦВЛК) ЗСУ (протокол від 2025 року) на підставі перегляду медичної документації, вилученої правоохоронними органами в межах кримінального провадження. Не погоджується з такими діями Відповідача та рішенням про скасування його непридатності. Наголошує, що процедура скасування відбулася з грубим порушенням його прав: без його відома, без виклику на засідання комісії та без проведення контрольного медичного обстеження (очного огляду), що є обов`язковим для встановлення реального стану здоров`я. Формальний перегляд документів без участі особи та без належного повідомлення про прийняте рішення суперечить принципам правової визначеності. У зв`язку з цим, наполягає на тому, що первинна постанова ВЛК залишається чинною, а відомості в Реєстрі «Оберіг» підлягають виправленню відповідно до записів у його військово-обліковому документі.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав, а саме.
Позивач отримав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , у якому міститься запис про визнання його непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі постанови ВЛК від 22.05.2023 (довідка №1372/102). Саме наявність цього документа та запису в ньому стала підставою для звернення Позивача до суду з вимогою привести дані електронного Реєстру у відповідність до паперового документа.
Водночас, з матеріалів справи, а саме з листа-відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 №1/10341 від 28.09.2025, встановлено, що правовий статус постанови ВЛК від 22.05.2023 змінився. Вказана постанова була предметом перегляду Центральної військово-лікарської комісії (ЦВЛК) Збройних Сил України в порядку контролю за діяльністю підпорядкованих ВЛК. За результатами цього перегляду, оформленого протоколом засідання ЦВЛК №2025-0416-0930, постанова ВЛК про непридатність Позивача до військової служби СКАСОВАНА, а Позивач визначений таким, що підлягає направленню на контрольний медичний огляд для встановлення реального ступеня придатності.
Це рішення Центральної військово-лікарської комісії (ЦВЛК) Збройних Сил України позивачем не оскаржено і не є предметом розгляду цієї справи.
Суд звертає увагу на правовий статус та повноваження Центральної ВЛК. Відповідно до пункту 2.3 розділу I Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі – Положення № 402), ЦВЛК є вищим органом медичного забезпечення Збройних Сил України. До її виключної компетенції належить право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати або не затверджувати постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії). Рішення ЦВЛК є обов`язковими до виконання.
Оцінюючи вимогу Позивача про зобов`язання Відповідача внести зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», Суд виходить з того, що Реєстр є автоматизованою інформаційно-телекомунікаційною системою, призначеною для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, захисту та знеособлення інформації. Згідно із Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», відомості, що вносяться до Реєстру, повинні бути повними, актуальними та достовірними.
Підставою для внесення до Реєстру запису про «виключення з військового обліку за станом здоров`я» є чинна, не скасована постанова ВЛК про непридатність до військової служби. Однак, на момент розгляду даної адміністративної справи, судом встановлено беззаперечний юридичний факт: постанова ВЛК від 22.05.2023, на якій ґрунтуються вимоги Позивача, втратила свою чинність внаслідок її скасування уповноваженим вищим органом (ЦВЛК).
Отже, станом на час вирішення спору у Відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) відсутні законні підстави для внесення до системи «Оберіг» відомостей про виключення Позивача з обліку, оскільки документ-підстава (довідка ВЛК від 22.05.2023) де-юре анульований. Задоволення позову в цій частині призвело б до внесення до державного Реєстру недостовірної інформації, що суперечить принципам ведення військового обліку.
Суд також відхиляє доводи Позивача щодо процедурних порушень при прийнятті рішення ЦВЛК (зокрема, щодо відсутності його виклику, непроведення очного огляду тощо) як підставу для задоволення позову в межах заявлених вимог. Предметом цього спору є оскарження бездіяльності РТЦК щодо ведення Реєстру, а не правомірність рішення ЦВЛК.
Питання законності протоколу ЦВЛК №2025-0416-0930 може бути предметом окремого судового розгляду за позовом до Центральної ВЛК, проте в межах цієї справи Позивач таких позовних вимог не заявляв і ЦВЛК як співвідповідача не залучав. Доки рішення ЦВЛК про скасування постанови про непридатність є чинним і не скасованим у судовому порядку, воно створює правові наслідки, які унеможливлюють задоволення вимог Позивача.
За таких обставин, Суд дійшов висновку, що дії Відповідача щодо невнесення відомостей про виключення з обліку в даному конкретному випадку не є протиправною бездіяльністю, а є наслідком виконання рішення органу вищого рівня, яким скасовано підставу для такого виключення.
Позивач у своїй заяві просить визнати протиправним внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» відомостей про його розшук та зобов`язати Відповідача видалити ці дані. В обґрунтування цієї вимоги Позивач посилається на те, що він має статус особи, виключеної з військового обліку, а отже, на нього не поширюються обов`язки військовозобов`язаних, зокрема обов`язок з`являтися за повісткою, а тому він не може бути суб`єктом правопорушення, пов`язаного з ухиленням від явки.
Однак, оцінюючи ці доводи, Суд виходить з того, що правовий статус особи у відносинах з органами військового управління визначається наявністю чи відсутністю законних підстав для звільнення від виконання військового обов`язку. Як вже встановлено судом у попередніх розділах цього рішення, постанова ВЛК від 22.05.2023 про непридатність Позивача до військової служби скасована вищим органом військово-лікарської експертизи — Центральною ВЛК ЗСУ.
Скасування рішення про виключення з військового обліку має своїм юридичним наслідком поновлення щодо особи комплексу обов`язків, передбачених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Правилами військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487). Зокрема, з моменту скасування постанови ВЛК, у Позивача виник обов`язок пройти повторний (контрольний) медичний огляд для остаточного визначення ступеня придатності до військової служби.
Відповідно до пункту 2 Правил військового обліку, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання. Згідно з абзацом 2 підпункту 1 пункту 20 цих Правил, громадяни зобов`язані прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку тощо.
Матеріалами справи підтверджується, що Відповідач повідомляв Позивача про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження контрольного медичного огляду у зв`язку зі скасуванням попереднього рішення ВЛК. Неприбуття громадянина за таким викликом без поважних причин кваліфікується як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (статті 210, 210-1 КУпАП).
Суд наголошує, що внесення до Реєстру «Оберіг» відомостей про розшук (повідомлення до органів Національної поліції) є не самостійним видом покарання, а заходом реагування суб`єкта владних повноважень на факт невиконання громадянином обов`язку щодо явки.
Відповідно до статті 259 КУпАП та частини 3 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», органи Національної поліції у встановленому законом порядку зобов`язані за зверненням ТЦК та СП доставити до таких центрів осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням правил військового обліку.
Оскільки Позивач не прибув для проходження контрольного медичного огляду, не надав доказів поважності причин неявки, а його посилання на статус «невійськовозобов`язаного» спростовуються фактом скасування довідки ВЛК рішенням ЦВЛК, дії Відповідача щодо ініціювання розшуку та внесення відповідних відомостей до Реєстру є правомірними. Ці дії вчинені Відповідачем на виконання повноважень щодо забезпечення ведення військового обліку та контролю за проходженням медичних оглядів військовозобов`язаними.
Доводи Позивача про те, що він не визнає рішення ЦВЛК, не можуть братися судом до уваги в межах даної справи, оскільки рішення суб`єкта владних повноважень (в даному випадку — протокол ЦВЛК) є чинним до моменту його скасування у встановленому законом порядку. Доказів оскарження та скасування рішення ЦВЛК суду не надано.
Таким чином, оскільки правова підстава, на яку посилався Позивач (виключення з обліку), на момент виникнення спірних правовідносин була юридично нівельована рішенням вищого органу, Відповідач діяв обґрунтовано, фіксуючи факт порушення правил військового обліку (неявки) шляхом внесення відомостей про розшук.
Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій щодо внесення відомостей про розшук та зобов`язання їх видалити є безпідставними та задоволенню не підлягають.
У цій справі матеріали, надані самим Позивачем (зокрема, відповідь ТЦК про рішення ЦВЛК), фактично спростували доводи позовної заяви про наявність у нього статусу особи, виключеної з військового обліку. Судом встановлено, що Відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством, відмовляючи у внесенні змін до Реєстру та здійснюючи розшук особи, яка ухиляється від контрольного медичного огляду після скасування попереднього висновку ВЛК.
Таким чином, системний аналіз матеріалів справи свідчить про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки базуються на скасованому акті індивідуальної дії (постанові ВЛК), а тому у задоволенні позову судом першої інстанції вірно відмовлено повністю.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно дост. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року у справі № 380/20976/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя | | А. Р. Курилець
судді | | С. М. Кузьмич
| | О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 27 липня 2026 року.