П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 686/10545/26 Головуюча суддя 1-ої інстанції - Мазурок О.В. 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
10 вересня 2026 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Яремчукa К.О.  Сушка О.О. , 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області про скасування постанови. 

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області про скасування постанови від 16 березня 2026 року №32/01/01-10, якою її як директора КП «Лозове комунсервіс» Деражнянської міської ради притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що припис №89/03 був винесений 07 лютого 2022 року, строки виконання його вимог закінчилися у травні та липні 2022 року, окремі пункти припису фактично виконані, а один із пунктів знятий відповідачем з виконання.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2026 року позов задоволено та скасовано постанову від 16 березня 2026 року №32/01/01-10.
Суд першої інстанції, серед іншого, виходив із порушення відповідачем строку накладення адміністративного стягнення, установленого статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Апелянт зазначає, що під час проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) 11 березня 2026 року встановлено невиконання вимог припису від 07 лютого 2022 року №89/03, що зафіксовано в акті від 11 березня 2026 року №7/01/01.
Цього ж дня складено протокол про адміністративне правопорушення №010875, а 16 березня 2026 року прийнято постанову №32/01/01-10 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
На переконання апелянта, невиконання законного припису є триваючим адміністративним правопорушенням, тому між датою виявлення правопорушення 11 березня 2026 року та датою прийняття постанови 16 березня 2026 року минуло лише п`ять календарних днів, а строк, передбачений статтею 38 КУпАП, дотриманий.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
07 лютого 2022 року Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області винесено припис №89/03.
Пунктами 1.3, 2 та 4 припису встановлено строк виконання відповідних вимог до 18 травня 2022 року, а пунктами 3 та 5 — до 13 липня 2022 року.
Таким чином, останній установлений приписом №89/03 граничний строк виконання його вимог сплив 13 липня 2022 року.
У період з 03 березня 2026 року по 11 березня 2026 року Інспекцією проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) КП «Лозове комунсервіс» Деражнянської міської ради.
За результатами перевірки складено акт від 11 березня 2026 року №7/01/01, в якому Інспекцією зазначено про невиконання вимог припису від 07 лютого 2022 року №89/03.
11 березня 2026 року складено протокол про адміністративне правопорушення №010875, а 16 березня 2026 року прийнято постанову №32/01/01-10, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 188-5 КУпАП.
Разом із тим із наведених самим відповідачем обставин випливає, що пункт 2 припису був фактично виконаний не пізніше 16 березня 2023 року, а пункт 3 — у 2024 році. Позивач також посилалася на зняття пункту 5 припису з виконання.

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України) у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Статтею 188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП) встановлена адміністративна відповідальність за невиконання законних розпоряджень чи приписів, інших законних вимог посадових осіб органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів.
Відповідно до статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні — не пізніш як через два місяці з дня його виявлення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що між 11 березня 2026 року та 16 березня 2026 року минуло п`ять календарних днів, а тому викладене судом першої інстанції твердження про сплив більше двох місяців між цими датами є помилковим.
Водночас зазначена неточність у мотивуванні судового рішення не є достатньою підставою для його скасування, оскільки сама по собі не спростовує правильності вирішення спору по суті.
Для застосування до спірних правовідносин положень статті 38 КУпАП визначальним є не лише проміжок часу між складенням акта перевірки 11 березня 2026 року та прийняттям постанови 16 березня 2026 року, а насамперед наявність станом на 11 березня 2026 року триваючого адміністративного правопорушення.
Приписом від 07 лютого 2022 року №89/03 для виконання кожної його вимоги були встановлені конкретні кінцеві строки, останній із яких сплив 13 липня 2022 року.
Сплив установленого приписом строку сам по собі не означає припинення правопорушення, якщо законний обов`язок після цього продовжує існувати і залишається безперервно невиконаним.
Водночас для висновку про триваючий характер правопорушення необхідно встановити саме безперервний стан невиконання відповідного обов`язку до моменту його виявлення.
У практиці Верховного Суду триваюче правопорушення характеризується тривалим безперервним невиконанням покладеного на особу обов`язку. Фактичне виконання такого обов`язку припиняє стан триваючого правопорушення.
Тому обставини виконання окремих пунктів припису після спливу визначених у ньому строків, але до проведення перевірки у березні 2026 року, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Сам відповідач зазначав, що пункт 2 припису був виконаний 16 березня 2023 року, хоча строк його виконання закінчився 18 травня 2022 року, а пункт 3 виконаний у 2024 році при встановленому строку до 13 липня 2022 року.
Отже, навіть виходячи з обставин, наведених відповідачем, стан невиконання пунктів 2 та 3 припису припинився до проведення перевірки 11 березня 2026 року.
Несвоєчасне виконання вимоги припису та її триваюче невиконання станом на дату перевірки не є тотожними поняттями.
Якщо вимога була виконана до проведення перевірки, немає підстав вважати, що її невиконання продовжувалося до дня перевірки лише тому, що первинний строк виконання був порушений.
Щодо пункту 5 позивач посилалася на його зняття Інспекцією з виконання. Апеляційна скарга не містить окремого мотивованого спростування цих доводів.
Щодо інших пунктів припису відповідач, на якого відповідно до частини другої статті 77 КАС України покладений обов`язок доказування правомірності оскаржуваної постанови, повинен був довести не лише сплив установленого у 2022 році строку їх виконання, а існування конкретного законного обов`язку та безперервний стан його невиконання саме до 11 березня 2026 року.
При цьому стаття 14 КУпАП пов`язує адміністративну відповідальність посадової особи з недодержанням тих правил, забезпечення виконання яких належить до її службових обов`язків.
Тому притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за невиконання припису, винесеного ще 07 лютого 2022 року, вимагало встановлення того, що відповідні обов`язки станом на спірний період покладалися саме на неї та залишалися невиконаними до 11 березня 2026 року.
Посилання апелянта на підписання акта перевірки позивачем без зауважень не спростовує наведених висновків. Сам факт підписання акта є обставиною, що враховується при оцінці доказів, однак не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку довести наявність усіх складових адміністративного правопорушення, у тому числі фактичне невиконання конкретних вимог припису станом на дату перевірки та вину конкретної посадової особи.
Колегія суддів також враховує доводи апелянта щодо тривалості розгляду справи судом першої інстанції.
Разом із тим строк судового розгляду, визначений статтею 286 КАС України, та строк накладення адміністративного стягнення, установлений статтею 38 КУпАП, є різними правовими категоріями. Тривалість судового провадження після прийняття оскаржуваної постанови не впливає на оцінку правомірності цієї постанови станом на 16 березня 2026 року.
Помилкове формулювання суду першої інстанції щодо тривалості проміжку часу між 11 та 16 березня 2026 року не спростовує правильності кінцевого висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки правомірність такої постанови підлягає оцінці з урахуванням фактичного стану виконання кожної вимоги припису та наявності складу триваючого правопорушення станом на дату його виявлення.
Отже, окремі недоліки мотивування рішення суду першої інстанції не призвели до неправильного вирішення справи по суті та не є достатньою підставою для його скасування.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 та статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в обсязі, достатньому для скасування рішення суду першої інстанції, та висновків суду щодо результату вирішення спору не спростовують.
Таким чином, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2026 року у справі №686/10545/26 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області — без задоволення.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишається без змін, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 
Головуюча | | | Гнап Д.Д.
Судді | | | Яремчук К.О.    Сушко О.О.