ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року | Справа №160/19901/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді | Прудника С.В. |
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Державної установи “Криворізька виправна колонія (№80)” в особі представника Бубенця Олександра Сергійовича до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

10.07.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 10.07.2026 року через систему “Електронний суд” позовна заява Державної установи “Криворізька виправна колонія (№80)” в особі представника Бубенця Олександра Сергійовича до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якій представник позивача просить суд:
- скасувати постанову державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Віталія Матусевича, буд. 41, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50065, код ЄДРПОУ 34545897) Ценцури Яни Володимирівни, від 02.07.2026 року у виконавчому провадженні ВП №81380155, про стягнення з Державної установи “Криворізька виправна колонія (№80)” (вул. Шиферна, 3, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50041, код ЄДРПОУ 08562915, тел. (098)463-25-58, E-mail: vk80@dp.kvs.gov.ua) виконавчого збору у розмірі: 34 588,00 (тридцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят вісім) гривень. 
Вказані позовні вимоги вмотивовані тим, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 року у справі №160/23795/25 Державну установу “Криворізька виправна колонія (№80)” зобов`язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за відповідний період із розрахунку 30 000 грн на місяць з урахуванням фактично виплачених сум. Позивач зазначає, що на виконання вказаного судового рішення державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №81380155, а постановою від 02.07.2026 з Державної установи “Криворізька виправна колонія (№80)” стягнуто виконавчий збір у розмірі 34 588,00 грн. На думку позивача, зазначена постанова державного виконавця є протиправною, оскільки при її винесенні державний виконавець неправильно визначив характер рішення, що підлягає примусовому виконанню, як рішення немайнового характеру. Позивач вказує, що судове рішення у справі №160/23795/25 фактично стосується поновлення права особи на отримання грошових коштів, тобто має майновий характер, оскільки предметом спору є нарахування та виплата додаткової винагороди, яка підлягає грошовій оцінці. У зв`язку з цим, на переконання позивача, розмір виконавчого збору мав визначатися відповідно до частини другої статті 27 Закону України “Про виконавче провадження” у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а не у фіксованому розмірі, передбаченому для виконання рішень немайнового характеру. Позивач посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 26.02.2019 у справі №907/9/17 та від 25.08.2020 у справі №910/13737/19, а також на постанову Верховного Суду від 14.09.2022 у справі №280/9443/21, відповідно до яких майновим є спір, у якому об`єктом захисту є благо, що має грошову оцінку. Також позивач зазначає, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови не врахував зміст судового рішення, яким передбачено виплату конкретного виду грошового забезпечення за визначений період, та безпідставно застосував положення Закону України “Про виконавче провадження” щодо рішень немайнового характеру. Крім того, позивач наголошує, що Державна установа “Криворізька виправна колонія (№80)” є бюджетною установою, яка фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому неправильне визначення розміру виконавчого збору призводить до необґрунтованого витрачання бюджетних коштів. З огляду на викладене, позивач просить суд скасувати постанову державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 02.07.2026 у виконавчому провадженні №81380155 про стягнення з Державної установи “Криворізька виправна колонія (№80)” виконавчого збору у розмірі 34 588,00 грн.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2026 року зазначена вище справа розподілена та 13.07.2026 року передана судді Пруднику С.В.
15.07.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. Зобов`язано Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подати до суду: засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №81380155, відкритого на підставі виконавчого листа у справі №160/23795/25, у тому числі: постанови про відкриття виконавчого провадження №81380155 від 02.07.2026 року; постанови про стягнення виконавчого збору від 02.07.2026 року; виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження; документів, що підтверджують направлення сторонам виконавчого провадження відповідних постанов; документів та відомостей щодо вчинених державним виконавцем виконавчих дій у межах виконавчого провадження №81380155; розрахунку визначеного державним виконавцем розміру виконавчого збору із зазначенням правових підстав його обчислення. Судом зобов`язано витребувані судом докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (inbox@adm.dp.court.gov.ua; inboxdoas@adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 27.07.2026 року. Судом попереджено Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
21.07.2026 року від Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив, що на примусовому виконанні у державного виконавця перебуває виконавче провадження №81380155 з виконання виконавчого листа №160/23795/25 від 26.02.2026, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом, яким Державну установу «Криворізька виправна колонія (№80)» зобов`язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 11.03.2022 по 07.07.2022 із розрахунку 30 000 грн на місяць з урахуванням фактично виплачених сум. Відповідач вказав, що відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 02.07.2026 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 34 588,00 грн, оскільки рішення, яке підлягає виконанню, має немайновий характер. На думку відповідача, зміст виконавчого документа свідчить про покладення на боржника обов`язку вчинити певні дії, а саме здійснити нарахування та виплату відповідної виплати, при цьому конкретна сума коштів, яка підлягає стягненню, у резолютивній частині судового рішення не визначена. У зв`язку з цим відповідач вважає, що таке рішення є рішенням немайнового характеру, а тому виконавчий збір правомірно визначено у фіксованому розмірі, передбаченому частиною третьою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат для боржника - юридичної особи. Також відповідач зазначив, що стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження, а перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, визначений частиною п`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» та є вичерпним. Відтак, на думку відповідача, державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, а підстави для скасування постанови про стягнення виконавчого збору відсутні.
22.07.2026 року від Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що оскаржує саме постанову державного виконавця від 02.07.2026 у виконавчому провадженні №81380155 про стягнення виконавчого збору у розмірі 34 588,00 грн, а не питання правомірності самого стягнення виконавчого збору як передбаченого законом платежу. Позивач вказав, що посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду щодо того, що стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження, не спростовує доводів позовної заяви, оскільки спірним у даній справі є правильність визначення характеру рішення, що підлягає виконанню, та, відповідно, правильність визначення розміру виконавчого збору. На думку позивача, відповідач помилково посилається на зазначені правові висновки, оскільки не навів конкретних постанов Верховного Суду, у яких містяться такі висновки, та не обґрунтував їх застосування до правовідносин, що виникли у цій справі. Також позивач зазначив, що державним виконавцем не було роз`яснено йому, як стороні виконавчого провадження та боржнику, його права та обов`язки, що є порушенням вимог законодавства. З огляду на викладене позивач просив суд долучити відповідь на відзив до матеріалів справи та задовольнити позовні вимоги шляхом скасування постанови державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі від 02.07.2026 у виконавчому провадженні №81380155 про стягнення виконавчого збору у розмірі 34 588,00 грн.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.02.2026 року у справі №160/23795/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» про виплату додаткової винагороди було задоволено позовні вимоги в повному обсязі.
Зокрема, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 року, ухваленим у спрощеному позовному провадженні, позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Суд першої інстанції визнав протиправними дії Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року із розрахунку 30 000 грн на місяць.
Також суд першої інстанції зобов`язав Державну установу «Криворізька виправна колонія (№80)» здійснити перерахунок та виплату додаткової винагороди за зазначений період із розрахунку 30 000 грн на місяць з урахуванням фактично виплачених сум. У задоволенні позовних вимог за період з 01.06.2022 року по 07.07.2022 року було відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Державна установа «Криворізька виправна колонія (№80)» подали апеляційні скарги.
За результатами апеляційного перегляду Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 26.02.2026 року у справі №160/23795/25 апеляційну скаргу Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» залишив без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив.
Вказаною постановою рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийнято нове рішення, яким:
визнано протиправними дії Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, за період з 11.03.2022 року по 07.07.2022 року із розрахунку 30 000 грн на місяць;
зобов`язано Державну установу «Криворізька виправна колонія (№80)» здійснити перерахунок та виплату позивачу додаткової винагороди за період з 11.03.2022 року по 07.07.2022 року із розрахунку 30 000 грн на місяць із врахуванням фактично виплачених сум.
Зазначена постанова Третього апеляційного адміністративного суду набрала законної сили 26.02.2026. року
На виконання вказаної постанови Дніпропетровським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №160/23795/25, який було пред`явлено до примусового виконання до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
02.07.2026 року державним виконавцем Ценцурою Я.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №81380155 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.
Одночасно, 02.07.2026 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 34 588,00 грн, виходячи з того, що рішення суду, яке перебуває на виконанні, є рішенням немайнового характеру, оскільки передбачає обов`язок боржника вчинити певні дії, а саме здійснити перерахунок та виплату додаткової винагороди.
Не погоджуючись із зазначеною постановою державного виконавця, Державна установа «Криворізька виправна колонія (№80)» звернулася до суду із позовом про визнання незаконними дій державного виконавця та скасування постанови про стягнення виконавчого збору.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, суд виходить з такого.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).
Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.
Згідно ч.ч. 4, 8 ст. 19 Закону №1404-VІІІ сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Відповідно до ст.27 Закону №1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до частини 4 статті 27 Закону №1404-VІІІ я державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Таким чином, виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення суду, початком якого є відкриття виконавчого провадження у справі.
З аналізу вказаних норм Закону слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з імовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 року, ухваленим у спрощеному позовному провадженні, позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Суд першої інстанції визнав протиправними дії Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року із розрахунку 30 000 грн на місяць.
Також суд першої інстанції зобов`язав Державну установу «Криворізька виправна колонія (№80)» здійснити перерахунок та виплату додаткової винагороди за зазначений період із розрахунку 30 000 грн на місяць з урахуванням фактично виплачених сум. У задоволенні позовних вимог за період з 01.06.2022 року по 07.07.2022 року було відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Державна установа «Криворізька виправна колонія (№80)» подали апеляційні скарги.
За результатами апеляційного перегляду Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 26.02.2026 року у справі №160/23795/25 апеляційну скаргу Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» залишив без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив.
Вказаною постановою рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийнято нове рішення, яким:
визнано протиправними дії Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, за період з 11.03.2022 року по 07.07.2022 року із розрахунку 30 000 грн на місяць;
зобов`язано Державну установу «Криворізька виправна колонія (№80)» здійснити перерахунок та виплату позивачу додаткової винагороди за період з 11.03.2022 року по 07.07.2022 року із розрахунку 30 000 грн на місяць із врахуванням фактично виплачених сум.
Суд зазначає, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.
Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19.
Поновленням прав позивача у справі №160/23795/25 є здійснення відповідачем перерахунку та виплати позивачу додаткової винагороди за період з 11.03.2022 року по 07.07.2022 року із розрахунку 30 000 грн на місяць із врахуванням фактично виплачених сум.
Наявність передбачуваного вартісного грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер.
Отже оскаржувана постанова, якою вирішено стягнути виконавчий збір у розмірі як за виконання рішення майнового характеру, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки виконується рішення суду, яке передбачає виплату грошових сум, розмір яких буде встановлено в ході виконавчого провадження.
Отже держвиконавець у постанові від 02.07.2026 року невірно визначив суму виконавчого збору.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача про скасування постанови державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Віталія Матусевича, буд. 41, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50065, код ЄДРПОУ 34545897) ОСОБА_2 , від 02.07.2026 року у виконавчому провадженні ВП №81380155, про стягнення з Державної установи “Криворізька виправна колонія (№80)” (вул. Шиферна, 3, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50041, код ЄДРПОУ 08562915, тел. (098)463-25-58, E-mail: vk80@dp.kvs.gov.ua) виконавчого збору у розмірі: 34 588,00 (тридцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят вісім) гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись ст. ст. 139, 241-242, 244-246, 260, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Державної установи “Криворізька виправна колонія (№80)” в особі представника Бубенця Олександра Сергійовича до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування постанови про стягнення виконавчого збору – задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Віталія Матусевича, буд. 41, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50065, код ЄДРПОУ 34545897) ОСОБА_2 , від 02.07.2026 року у виконавчому провадженні ВП №81380155, про стягнення з Державної установи “Криворізька виправна колонія (№80)” (вул. Шиферна, 3, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50041, код ЄДРПОУ 08562915, тел. (098)463-25-58, E-mail: vk80@dp.kvs.gov.ua) виконавчого збору у розмірі: 34 588,00 (тридцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят вісім) гривень. 
Судові витрати у вигляді судового збору у справі не розподіляються.
Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядок визначений ст. 272 КАС України.
Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, оскаржується у строк та порядок встановлений ч. 6 ст. 287 КАС України. 

Суддя С. В. Прудник