Справа № 396/771/26
Провадження № 2/396/991/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

10.07.2026 року м. Новоукраїнка 
Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді: Цесельська О. С. 
за участю секретаря судового засідання: Кравченко І. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в м. Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу №396/771/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТзОВ «Споживчий центр» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 26.09.2025 року між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір (оферти) №26.09.2025-100002699, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4 000,00 гривень, строком на 140 днів, дата повернення кредиту 12.02.2026 року. Процентна ставка - фіксована незмінна ролцентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 20% від суми кредиту. Денна процентна ставка - 0,87%.
29.09.2025 р. між кредитодавцем та позичальником було укладено додатковий договір, за яким сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту в розмірі 2 000,00 грн., строком на 137 днів. 
14.10.2025 р. між кредитодавцем та позичальником було укладено додатковий договір, за яким сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту в розмірі 1 000,00 грн., строком на 122 днів.
У свою чергу, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на час звернення з позовом, виникла заборгованість у розмірі 23 479,28 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7 000,00 гривень, по процентам - 8 780,00 гривень, комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 699,28 грн., відсотки, нараховані по ст. 625 ЦК України - 7 000,00 грн. 
Натомість, відповідачка добровільно відмовляється сплатити суму заборгованості, а тому представник позивача звернувся із позовом про стягнення суми заборгованості в судовому порядку.
Ухвалою суду від 10.04.2026 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
В судове засідання представник позивача не з`явилася, при цьому згідно прохальної частини позовної заяви просить у випадку неявки представника позивача у судове засідання проводити розгляд даної справи без її участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
У свою чергу, відповідачка ОСОБА_1 повторно у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи судовою повісткою за місцем реєстрації, проте на адресу суду повернувся конверт із вкладенням з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою". Відзив на позовну заяву не подала.
За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 26.09.2025 року між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір (оферти) №26.09.2025-100002699, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4 000,00 гривень, строком на 140 днів, дата повернення кредиту 12.02.2026 року. Процентна ставка - фіксована незмінна ролцентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 20% від суми кредиту. Денна процентна ставка - 0,87%.
29.09.2025 р. між кредитодавцем та позичальником було укладено додатковий договір, за яким сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту в розмірі 2 000,00 грн., строком на 137 днів. 
14.10.2025 р. між кредитодавцем та позичальником було укладено додатковий договір, за яким сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту в розмірі 1 000,00 грн., строком на 122 днів.
Згідно п. 3.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти.
Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача № НОМЕР_1 .
Отже, позивач свої зобов`язання перед відповідачкою виконав у повному обсязі, надав відповідачкі кредитні кошти згідно договору кредиту №26.09.2025-100002699.
У свою чергу, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на час звернення з позовом, виникла заборгованість у розмірі 23 479,28 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7 000,00 гривень, по процентам - 8 780,00 гривень, комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 699,28 грн., відсотки, нараховані по ст. 625 ЦК України - 7 000,00 грн. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1ст. 3Закону України «Про електронну комерцію»).
Договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Так, на підтвердження існування договірних відносин позивачем по справі було надано кредитний договір №26.09.2025-100002699, паспорт споживчого кредиту, примірні пропозиціі про укладення договору (оферти) до кредитного договору. Усі документи підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відтак, підписавши вказаний договір, відповідачка добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання.
Таким чином, стороною позивача доведено, укладення кредитного договору між сторонами. Однак, в порушення умов договору позики, відповідачка не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована, на час розгляду справи відповідних доказів сплати боргу не подано, тому є підстави для стягнення з ОСОБА_1 основного боргу в розмірі 7 000,000 грн.
Разом з тим, частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, з відповідачки на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» також необхідно стягнути 8 780,00 грн. процентів та 699,28 грн. комісії (пов`язаної з наданням кредиту), які нараховані в межах строку кредитування.
Водночас щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачаки процентів у розмірі 7 000,00 грн. на підставі статті 625 Цивільний кодекс України, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, у разі порушення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом із тим, суд враховує положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких у період дії воєнного стану в Україні та протягом визначеного строку після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором кредиту (позики), позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у період дії воєнного стану в Україні, який запроваджено Указом Президента України та який є чинним на момент виникнення заборгованості та звернення позивача до суду.
Отже, нарахування позивачем процентів у сумі 7 000,00 грн. як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України є таким, що суперечить наведеним нормам Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Крім того, зазначені проценти не є платою за користування кредитом у розумінні умов договору, а є саме заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що прямо підпадає під обмеження, встановлені законодавцем на період дії воєнного стану.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки 7 000,00 грн. процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, задоволенню не підлягають.
Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, а також те, що відповідачкою не заперечується факт укладення кредитного довогору №26.09.2025-100002699 від 26.09.2025 р. та додаткових угод від 29.09.2025 р. та від 14.10.2025 р. та отримання кредитних коштів, не подано будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували проведений представником позивача розрахунок заборгованості за вищевказаним договором, як і не надано доказів виконання належним чином та у встановлені строки зобов`язань за вказаним договором, у зв`язку з чим порушення зобов`язання визнається судом таким, що сталося з вини відповідачки, а отже суд вважає, що вимоги представника позивача в частині стягнення тіла кредиту в розмірі - 7 000,00 грн., процентів - 8 780,00 грн., комісії - 699,28 грн., які нараховані в межах строку кредитування, узгодженого сторонами є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1 868 грн. 47 коп. (16 479,28 х 100 : 23 479,28 = 70,18 %, 2 662,40 х 70,18 % = 1 868 грн. 47 коп.).
Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76-81,141, 264, 265, 280-281, 279 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТзОВ «Споживчий центр» (ЄДРПОУ: 37356833, 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, р/р НОМЕР_3 в АТ «СЕНС БАНК», МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № 26.09.2025-100002699 від 26.09.2025 року у розмірі сумі 16 479,28 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7 000,00 гривень, по процентам - 8 780,00 гривень, комісії, пов`язаної з наданням кредиту - 699,28 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 868,47 гривень.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його підписання до Кропивницького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено та підписано 10 липня 2026 року.

Суддя:     О. С. Цесельська