Справа № 576/586/26
Провадження № 2/576/475/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області
суддя	Усенко Л.М.	
секретар судового засідання	Гамалій Н.М.	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу	№ 576/586/26	
за позовом	ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ»	
до 	ОСОБА_1 	
про	стягнення заборгованості за кредитним договором 	
учасники справи та представники:	не викликались	

ВСТАНОВИВ:
У березні 2026 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 631958937 від 20.01.2021 в розмірі 16 355 грн, сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.Одночасно з поданням позову представник заявив клопотання про витребування доказів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.01.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений кредитний договір № 631958937, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти. 
На підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, додаткових угод та реєстру прав вимоги № 127 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 631958937 від 20.01.2021. 
На підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 та реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 відповідне право грошової вимоги за кредитним договором № 631958937 від 20.01.2021 перейшло до ТОВ «Онлайн Фінанс».
На підставі договору факторингу № 04.06.2025 від 04/06/25-Ю та реєстру боржників відповідне право вимоги на загальну суму 16 355 грн перейшло до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ».
Таким чином, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 16 355 грн.
Оскільки відповідач не виконав своїх грошових зобов`язань з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
Представник позивача у позовні заяві просив розглядати справу без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. За місцем його реєстрації засобами поштового зв`язку були направлені копія ухвали про відкриття провадження та повістки про виклик в судове засідання, які повернулась до суду у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. 
Враховуючи неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи та ухвалює заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне.
Згідно договору № 631958937 від 20.01.2021, укладеного в електронній формі між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит на суму 5 000 грн строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником на умовах строковості, зворотності, платності, і зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування (а.с. 26-28).
Невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця. Строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного в п.1.2 договору. Зобов`язання, що виникли під час дії договору діють до повного їх виконання (п.п. 4.1, 4.2 договору).
Сторони погодили, що строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем позичальника або шляхом активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку дисконтного періоду (п. 1.3 договору).
За користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом: виключно на період строку визначеного в. п.1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 620,50 % річних, що становить 1,70% від суми кредиту за кожний день користування ним; за умови продовження строку дисконтного періоду на умовах п.1.3 договору з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 % річних, що становить 1,701% в день від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 1.4 договору).
У разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення договору. При цьому, договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту позичальника (п. 9.1.7 договору).
Згідно листа ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» розбіжності між написанням прізвища « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_3 » є технічною опискою, допущеною позичальником під час самостійного внесення даних, оскільки вибір та зазначення персональної інформації здійснювалося ним особисто. Ідентифікація та верифікація особи позичальника здійснювалась за допомогою системи BankID Національного банку України. Відповідно до інформації від банку-ідентифікатора АТКБ «ПриватБанк» було підтверджено такі персональні дані клієнта: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Глухівським МРВ УМВС України в Сумській області 27.11.1998, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с. 24).
Факт отримання кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням № 0885da66-b26a-4c1e-a005-1866c48176aa від 20.01.2021(а.с. 45), довідкою ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» про перерахування суми кредиту 5 000 грн на рахунок № 4149-62хх-хххх-1689 (а.с. 47). Особа отримувача – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Зазначене також підтверджується відповіддю АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на запит суду та випискою за договором, з яких вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовану картку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), на яку 20.01.2021 було зарахування коштів на суму 5 000 грн (а.с. 103-105).
Зважаючи на викладені ідентифікуючі дані, суд зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є однією і тією ж самою особою, з якою укладено кредитний договір та відповідачем по справі. 
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило, а ТОВ «Таліон Плюс» набуло та прийняло за плату права вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с. 54-61).
В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткові угоди № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022р та № 32 від 31.12.2023. до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до яких строк дії такого договору продовжений до 31.12.2024 (а.с. 58-66).
Як вбачається із реєстру прав вимоги № 127 від 29.03.2021 відбулося відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнтом) ТОВ «Таліон Плюс» (фактору) права вимоги за кредитним договором № 631958937 від 20.01.2021, укладеним із ОСОБА_1 , на загальну суму 10 030 грн, що складається із наступних сум: заборгованість за основним боргом 5 000 грн та заборгованість за відсотками 5 030 грн (а.с. 62 зворот).
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», розмір заборгованості відповідача за договором № 631958937 від 20.01.2021 складав 16 355 грн, з яких: 5 000 грн тіло кредиту, 11 355 грн проценти за користування кредитом. Аналіз змісту такого розрахунку свідчить, що другим кредитором здійснено донарахування розміру процентів за користування кредитом (період з 30.03.2021 по 23.05.2021 включно) (а.с. 88).
05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс» уклало з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договір факторингу № 05/0820/01, згідно з яким ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося відступити на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 65-67).
Як вбачається із реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 відбулося відступлення ТОВ «Таліон Плюс» (клієнтом) ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактору) права вимоги за кредитним договором № 631958937 від 20.01.2021, укладеним із ОСОБА_1 , на загальну суму 16 355 грн, що складається із заборгованості за основним боргом 5 000 грн та заборгованості за відсотками 11 355 грн (а.с. 71 зворот).
У свою чергу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», на підставі договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 відступило позивачу (ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») право грошової вимоги до відповідача, яке ґрунтується на умовах договору № 631958937 від 20.01.2021, в межах суми 16 355 грн, що підтверджується копією відповідного договору факторингу, актом приймання-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників та платіжними інструкціями про сплати фактором ціни договору (а.с. 74-77,80,81).
Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за кредитним договором, обумовлено дійсністю договорів факторингу, на підставі яких право вимоги кредитора було відступлене на користь ТОВ «ФК «ЮНІТ КАПІТАЛ».
В даному випадку предметом позовних вимог є заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом. Аналіз змісту наданих позивачем розрахунків свідчить, що заборгованість за процентами за користування кредитом виникла внаслідок її нарахування первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за 66 днів користування кредитом на суму 6 800 грн (із яких відповідач сплатив 1 700 грн трьома платежами – 24.01.2021 на суму 340 грн, 26.02.2021 на суму 1 275 грн, 22.03.2021 на суму 155 грн, залишок складає 5 030 грн) та його правонаступником ТОВ «Таліон Плюс» за 55 днів користування кредитом на суму 6 325 грн. Загальна сума нарахованих та несплачених процентів складає 11 355 грн.
Оскільки відповідач не сплатив заборгованість за кредитним договором ні первісному кредитору, ні позивачу, то останній вимагає стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 16 355 грн.
Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у кредитному договорі і він користувався кредитними коштами, однак допустив порушення своїх зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість в загальному розмірі 16 355 грн., яка складається із 5 000 грн заборгованості за тілом кредиту та 11 355 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.
Враховуючи те, що в порушення умов кредитного договору відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув, і після відступлення права грошової вимоги не здійснював жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунки позивача, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 16 355 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставини спірних правовідносин.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2 662,40 грн, які слід стягнути з відповідача.
Крім того, позивачем заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 7 000 грн, і стосовно цього суд зазначає таке.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
В якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу ним надано: договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, додаткову угоду № 25770525485 до Договору про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 на загальну суму послуг 7 000 грн (а.с. 19,90-92).
Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідачки витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 7 000 грн. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що позовні вимоги ґрунтуються на правочині, вчиненому у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною.
В даному випадку позивач користувався правничою допомогою адвокатського бюро «Соломко та партнери», з яким позивачем укладено договір про надання правової допомоги за різними напрямками юридичної діяльності. При цьому, правнича допомога полягає у складанні процесуальних документів і не була пов`язана із здійсненням представництва інтересів позивача в судовому провадженні.
В той же час клопотання про витребування доказів було подано позивачем одночасно з позовом, а отже та обставина, що відповідне клопотання оформлене окремим письмовим документом, а не викладено в самій позовній заяві, не може вважатись належним обґрунтуванням збільшення розміру витрат на правову допомогу.
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 7 000 грн. є необґрунтованою та неспівмірною з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, а також не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультаціями, складанням процесуальних документів).
За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 3 500 грн, оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціну позову, а також результат розгляду справи судом, зміст і значення остаточного рішення суду для сторін.
На підставі наведеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263 – 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 43541163, юридична адреса: бульвар Лесі Українки, 34, офіс 333, м. Київ) до  ОСОБА_1  ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 631958937 від 20.01.2021 в розмірі 16 355 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 5 000 грн та заборгованості за відсотками 11 355 грн.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ-КАПІТАЛ» 2 662,40 грн судового збору та 3 500 грн на професійну правничу допомогу. 
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складене 20 липня 2026 року.

Суддя Л.М Усенко