Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
м. Вінниця
18 серпня 2026 р.  Справа № 120/14450/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Крапівницької Н.Л., 
розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області,
Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення відповідача від 04.09.2025 про відмову у призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Ухвалою від 17.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Також даною ухвалою встановлено відповідачам строк на подання відзиву на позов. 
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позов, в якому представник заперечував щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що заявником не було надано висновок про час настання інвалідності до досягнення особою 18 років затвердженого зразка, що підтверджує можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку, а тому пенсійним органом прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії.
Від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позов, в якому представник заперечував щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є правомірним.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з 14.11.2017 року безтермінового, що підтверджується довідкою №232/0200-0213-11 від 06.10. 2025 року.
Посвідченням серії НОМЕР_1 від 21.02.2025 року про державну соціальну допомогу інваліду з дитинства ОСОБА_1 , підтверджується, що позивач є особою з інвалідністю з дитинства до 18 років, спочатку ПІ групи, а з 12.12.2024 року - II групи. Державна соціальна допомога призначена довічно. 
В довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії ААД №182425, де вказано, що позивач інвалід з дитинства і дата чергового перегляду - безтермінова.
В матеріалах справи наявне також заключення лікаря генетика від 29.10.2020 року, де вказано, що генетичне захворювання з дитинства.
Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 28.08. 2017 року ( форма - 028/0), рішення лікарняно-консультативної комісії ( протокол №64 від 09.09. 2025 року), де вказано, що розглянуто паперову медичну документацію, комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_1 , 1994 р.н. міг бути визнаний інвалідом з дитинства до досягнення 18-ти річного віку. 
Відповідно до виписка з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №1478 від 28.02.2024 року, що на обліку в ВОКПЛ перебуває з 19.06. 2007 року; довідки від 23.04.2025 року №29/4080, де вказано, що адміністрація КНП «ВОКГІЛ ім. академіка О.І. Ющенка ВОР» ОСОБА_1 , 1994 р.н. є інвалідом з дитинства до досягнення 18-ти річного віку.
Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, номер витягу 215/25/1958В від 21.08.2025 року, а саме, п. 16, в якому зазначено: «Обґрунтування рішення експертної команди за результатами оцінювання «... на підставі аналізу попередньої документації та очної оцінки рівня порушення повсякденного функціонування, згідно Постанови КМУ №1338 від 15.11.2024 року, Комісія дійшла висновку про наявність ознак вираженого порушення здатності до навчання, контролю своєї поведінки, помірного порушення здатності до трудової діяльності, спілкування, легкого порушення здатності до самообслуговування, орієнтації, нормальної здатності до пересування. Інвалід II групи з дитинства Б/Т. Встановлено причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві до 18 років.».
27.08.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою про перерахунок пенсії (виділення долі в пенсії у разі втрати годувальника).
За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.09.2025 №916190135272 відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки в результаті аналізу наданих документів та електронної пенсійної справи встановлено, що заявником не було надано висновок про час настання інвалідності до досягнення особою 18 років затвердженого зразка, що підтверджує можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Європейська соціальна хартія, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, який визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. Так, ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Відтак, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Частиною 1 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім`ї вважаються: діти (у тому числі, діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Відповідно до п. 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.
Також надаються такі документи: 1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія; 3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником; 4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; 5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; 7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; 8) відомості про місце проживання; 9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; 10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).
Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім`ї, яким право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності.
Згідно із п. 2.18 розділу ІІ Порядку № 22-1, визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
За ч. 3 ст. 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням інвалідам з дитинства їх права на державну соціальну допомогу.
Відповідно до п. 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 року, медико-соціальна експертиза хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам проводиться з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Таким чином, статус "інвалід з дитинства" встановлюється в день надходження до комісії документів виключно після 18 років.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27.10.2021 у справі №759/6651/16-а, який враховується судом, в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, при розгляді справи №560/12512/24.
Так, відмовляючи у перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника позивачу, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у рішенні від 04.09.2025 року посилається на те, що заявником не було надано висновок про час настання інвалідності до досягнення особою 18 років затвердженого зразка, що підтверджує можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку.
Водночас, положення п. 2.18 розділу ІІ Порядку № 22-1 містять чіткий перелік, що слугує підставою визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю.
Так, абз. 1 п. 2.18 розділу ІІ Порядку № 22-1 встановлено, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги.
Також у п. 2.18 розділу ІІ Порядку №22-1 вказано, що у разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Водночас, як було встановлено судом вище, посвідченням серії НОМЕР_1 від 21.02.2025 року про державну соціальну допомогу інваліду з дитинства ОСОБА_1 , підтверджується, що позивач є особою з інвалідністю з дитинства до 18 років, спочатку ПІ групи, а з 12.12. 2024 року - II групи. Державна соціальна допомога призначена довічно. 
В довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії ААД №182425, де вказано, що позивач інвалід з дитинства і дата чергового перегляду - безтерміново.
В матеріалах справи наявне також заключення лікаря генетика від 29.10.2020 року, де вказано, що генетичне захворювання з дитинства.
Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 28.08. 2017 року ( форма - 028/0), рішення лікарняно-консультативної комісії (протокол №64 від 09.09.2025 року), зазначено, що розглянувши паперову медичну документацію, комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_1 , 1994 р.н. міг бути визнаний інвалідом з дитинства до досягнення 18-ти річного віку. 
Відповідно до виписка з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №1478 від 28.02.2024 року, вказано, що на обліку в ВОКПЛ перебуває з 19.06. 2007 року, довідки від 23.04. 2025 року № 29/4080, і що адміністрація КНП «ВОКГІЛ ім. академіка Ющенка ВОР» ОСОБА_1 , 1994 р.н., є інвалідом з дитинства до досягнення 18-ти річного віку.
Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, номер витягу 215/25/1958В від 21.08.2025 року відповідно до п. 16, в якому зазначено: «Обґрунтування рішення експертної команди за результатами оцінювання «... на підставі аналізу попередньої документації та очної оцінки рівня порушення повсякденного функціонування, згідно Постанови КМУ №1338 від 15.11.2024 року комісія дійшла висновку про наявність ознак вираженого порушення здатності до навчання, контролю своєї поведінки, помірного порушення здатності до трудової діяльності, спілкування, легкого порушення здатності до самообслуговування, орієнтації, нормальної здатності до пересування. Інвалід II групи з дитинства Б/Т. Встановлено причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві до 18 років.».
Отже, вказаними вище документами підтверджується те, що позивач має медичні показання для визнання її особою з інвалідністю до 18 років.
Одночасно, щодо способу захисту обраного позивачкою, то суд зазначає таке.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За таких обставин, і правових підстав, суд вважає за необхідне забезпечити ефективний захист прав позивач шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області від 04.09.2025 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області і перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із 27.08.2025 року.
Саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення їй пенсії та який повинен вчинити дії зобов`язального характеру за наслідками скасування прийнятого ним протиправного рішення.
За нормами частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, і правових підстав, суд дійшов висновку про можливість задовольнити позовні вимоги частково. 
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в перерахунку пенсії від 04.09.2025 №о/р916190135272 "Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 ".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із 27.08.2025 року та провести перерахунок такої пенсії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 13322403)

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, код ЄДРПОУ 13486010)

Суддя Крапівницька Н. Л.
підпис 
Згідно з оригіналом Суддя 
Секретар: