Єдиний унікальний номер 201/936/23
Номер провадження1-кп/205/587/26

Новокодацький районний суд міста Дніпра 
| | Провадження № 1-кп/205/587/26 Справа № 201/936/23

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження (in absentia) кримінальне провадження №22022050000006917 від 06 грудня 2022 року стосовно
ОСОБА_3 , який народився  ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Маріуполь Донецької області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 Кримінального кодексу України (далі КК), 
за участю:
прокурора ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 

В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.
24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об?єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об?єднаних Націй (далі - ООН), до складу якої входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.
Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об?єднаних Націй.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 №36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав і резолюціями: від 16.12.1970 №2734 (XXV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 №2131 (XX), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав і про обмеження їх незалежності і суверенітету від 14.12.1974 №3314 (XXIX), що містить визначення агресії, визначено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання у будь-якій формі або з якої б то не було причини у внутрішні і зовнішні справи інших держав. Закріплені обов?язки держав утримуватися від: збройної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; надання сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на своїй території навчання, фінансування і вербування найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада УРСР проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.
Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.
Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов?язання згідно з принципами
Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов?язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.
Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації, а також інші представники влади Російської Федерації, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (XXV), від 21.12.1965 №2131 (XX), від 14.12.1974 №3314 (ХХХ), спланували, підготували і розв?язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України.
З цією метою 22.02.2022 президент російської федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані державною думою та радою федерації федеральних зборів російської федерації,
В цей же день президент російської федерації, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до ради федерації федеральних зборів російської федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.
Керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей 23.02.2022 звернулися до президента російської федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих «донецької народної республіки» та «луганської народної республіки».
Президент російської федерації 24.02.2022 оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні, після чого був відданий наказ на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України.
Після цього, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, незаконно вторглись на територію України через лінію державного кордону України, розташовану в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Київській, Сумській, Чернігівській та інших областях та шляхом застосування зброї здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об?єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об?єкти, а також здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до теперішнього часу та призводить до тяжких наслідків.
Указані дії супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об?єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.
Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна і міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України. 14 березня 2022 року Указом Президента України №133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року на 30 діб. 18.04.2022 Указом Президента України №259/2022 у зв?язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. 17.11.2022 Указом Президента України у зв?язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Місто Маріуполь, відповідно до наказів Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 25.04.2022 №75, «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних(бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23.11.2022» (зі змінами), від 22.12.2022 №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», Закону України від 18.01.2018 «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» є тимчасово окупованою територією.
Так, в травні 2022 року (більш точний час невстановлений), ОСОБА_3 , будучи громадянином України, перебуваючи на тимчасово окупованій території міста Маріуполь Донецької області, усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, керуючись ідеологічними та корисливими мотивами, добровільно погодився на співпрацю з окупаційною владою російської федерації, та добровільно прийняв пропозицію обійняти посаду з організацією освітнього процесу, а саме виконуючого обов?язки директора школи «Средней школы №60 г. Мариуполя», яка розташована за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Лавицького, 7 та впроваджувати стандарти освіти держави-агресора у даному закладі освіти.
Після чого, використовуючи отримані повноваження ОСОБА_3 спланував та організував освітній процес, у очолюваній ним школі №60 у відповідності до вимог «Закона об образовании» від 19.06.2015, прийнятим постановою народної ради так званої «днр», за освітніми стандартами та навчальними планами так званої «днр», із повним виключенням з освітнього процесу вимог до обов?язкових результатів навчання, визначених державними стандартами повної загальної середньої освіти України, який повністю протирічить меті як початкової так і базової середньої освіти в Україні та який формуватиме знання, інші компетентності та світогляд здобувачів освіти спрямовані на возвеличення російської федерації та так званої «днр», її історичної ролі та відповідно заперечення існування культурних цінностей українського народу, його історико-культурних надбань і традицій, української мови, що має своєю кінцевою метою збуджувати агресію та ненависть до України.
Відповідно до вимог статті 1 частини 1 Закону України «Про освіту» мовою освітнього процесу в закладах освіти є державна мова. Держава гарантує кожному громадянинові України право на здобуття формальної освіти на всіх рівнях (дошкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої), а також позашкільної та післядипломної освіти державною мовою в державних і комунальних закладах освіти.
Частиною 2 статті 1 Закону України «Про освіту» передбачено, що заклади освіти забезпечують обов?язкове вивчення державної мови.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про освіту» освіта є державним пріоритетом, що забезпечує інноваційний, соціально-економічний і культурний розвиток суспільства.
Статтею 1 Закону України «Про повну загальну середню освіту» визначено, що державні стандарти повної загальної середньої освіти - документи, що визначають загальні обсяги навчального навантаження здобувачів початкової базової середньої, профільної середньої освіти, вимоги до їх компетентностей і до згрупованих за відповідними освітніми галузями обов?язкових результатів навчання, яких вони мають досягти на відповідному рівні повної загальної середньої освіти.
Так, Державним стандартом початкової освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 21 лютого 2018 року №87 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2019 року №688) передбачено, що метою початкової освіти є всебічний розвиток дитини, її талантів, здібностей, компетентностей та наскрізних умінь. До ключових компетентностей, серед іншого належать: вільне володіння державною мовою, спроможність діяти як відповідальний громадянин та брати повноцінну участь у громадському та суспільному житті, спираючись на критичне оцінювання основних подій національної, європейської та світової історії, а також повагу до прав людини та верховенства права, цінування культурного розмаїття різних народів та ідентифікацію себе як громадянина України.
Також, Державним стандартом базової середньої освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року №898, визначено, що метою базової середньої освіти є розвиток природних здібностей, інтересів, обдарувань учнів, формування компетентностей, необхідних для їх соціалізації та громадянської активності, виховання відповідального, шанобливого ставлення до родини, суспільства, навколишнього природного середовища, національних та культурних цінностей українського народу. Реалізація мети базової середньої освіти ґрунтується на таких ціннісних орієнтирах, як формування в учнів активної громадянської позиції, патріотизму, поваги до культурних цінностей українського народу, його історико-культурного надбання і традицій, державної мови, плекання в учнів любові до рідного краю.
Продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, ОСОБА_3 діючи з політичних мотивів, в грудні 2022 року (більш точний час невстановлений), згідно відеозапису, розміщеному у соціально-орієнтовній мережі «Telegram» на сторінці під назвою «МАРИУПОЛЬ НАШ» в публікації під назвою «В школах Мариуполя появилось горячее питание для детей» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , Маріупольського закладу загальної середньої освіти І - III ступенів нинішньої так званої «Средней школы №60 г. Мариуполя» за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Лавицького, 7 надав інтерв?ю, в ході якого умисно повідомив, що вони розробили тижневе меню по віковим категоріям, вони годують перші, четверті класи та льотну категорію п?ятих та одинадцятих класів. При цьому, ОСОБА_3 дає вказане інтерв?ю на фоні дошки з надписом на російській мові «Здоровое поколение Донбасса».
Правова кваліфікація дій обвинуваченого.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 111-1 КК за ознаками здійснення громадянином України пропаганди у закладах освіти незалежно від типів та форм власності з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, уникненню відповідальності за здійснення державою-агресором збройної агресії проти України, а також дії спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.
Позиції учасників судового провадження.
Відповідно ст. 129 Конституції України, ст. 7 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.
Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК, знає або повинен був знати про розпочате щодо нього кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від суду, ухвалою суду від 16.01.2024 прийнято рішення про здійснення спеціального судового провадження даного кримінального провадження (in absentia) та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого.
Кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК).
Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 10 КПК, суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Обвинувачений ОСОБА_3 будучи обізнаним або який повинен був бути обізнаний, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газети «Урядовий кур`єр», на сайті суду та на сайті Офісу Генерального прокурора.
У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_3 , не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.
Попри неявку обвинуваченого ОСОБА_3 до суду, вина останнього у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена наданими стороною обвинувачення доказами, які були досліджені судом з дотриманням умов змагальності.
Мотиви суду щодо доведеності обвинувачення.
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що з 2016 року він працював в 29 школі вчителем німецької мови по березень 2019 року де, в цей же час, працював ОСОБА_3 вчителем географії та заступником директора. Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України 29 школа продовжує працювати дистанційно за українськими стандартами освіти. Йому відомо від колег, з якими він продовжує спілкування, та з новин, ОСОБА_3 на даний час продовжує проживати у м. Маріуполь та займає посаду директора школи №60 міста Маріуполя, яка відкрита окупованою владою на базі гімназії №2. З відкритих джерел, телеграм каналів та інтерв`ю, йому відомо, що школа №60 працює за російськими освітніми стандартами, предмети викладаються на російській мові за російськими підручниками.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що зі ОСОБА_3 вона знайома, оскільки до повномасштабного вторгнення рф на територію України вона працювала директором Маріупольської СЗОШ №29, а ОСОБА_3 був її заступником та наразі не звільнився з займаної посади. Діяльність вказаної школи не призупинена, з вересня 2022 року вказана школа працює за українськими стандартами освіти в дистанційній формі. ОСОБА_3 на сьогоднішній день не працює у вказаному закладі освіти, з ним призупинені трудові відносини з травня 2022 року, однак заяву на звільнення він не подавав. З обвинуваченим вона не спілкувалась з 2022 року, однак їй відомо, що ОСОБА_3 перебуває у м. Маріуполь та зі ЗМІ відомо, що він є директором 60-ої школи, яка функціонує на базі гімназії №2. Зі ЗМІ їй також відомо, що школа №60 працює за освітніми стандартами держави-агресора.
Крім показів вищевказаних осіб, провина ОСОБА_8 також підтверджується безпосередньо дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме:
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 грудня 2022 року за участю свідка ОСОБА_7 , яка впізнала ОСОБА_3 , як особу, яку бачила в ЗМІ та який займав посаду директора ЗОШ №60 на окупованій території;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 грудня 2022 року за участю свідка ОСОБА_6 , який впізнала ОСОБА_3 , як особу, яку бачила в ЗМІ та який займав посаду директора ЗОШ №60 на окупованій території;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 грудня 2022 року за участю свідка ОСОБА_9 , яка впізнала ОСОБА_3 , як особу, яку бачила в ЗМІ та який займав посаду директора ЗОШ №60 на окупованій території;
-протоколом огляду від 04 січня 2023 року, відповідно до якого об`єктом огляду є інтернет сторінка на якій міститься «примірна робоча програма початкової загальної освіти для 1-4 класів за напрямком російська мова», яка затверджена т.зв. міністерство освіти та науки днр;
-протоколом огляду від 04 січня 2023 року, відповідно до якого об`єктом огляду є публікація від 20.05.2022 на офіційному сайті Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, відповідно до якої було встановлено перелік населених пунктів, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 18 травня 2022 року до якого включено Маріупольський район Донецької області;
-протоколом огляду від 05 січня 2023 року, відповідно до якого ою`єктом огляду є публікація телеграм-каналу в групі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з назвою «Сытые и довольные: в школах Мариуполя появилось горячее питание для детей», яка розміщена 02.12.2022 о 12:19 год. за посиланням - ІНФОРМАЦІЯ_4 на якій міститься відеозапис тривалістю 02 хв. 18 сек. на якому ОСОБА_3 надає інтерв`ю місцевим ЗМІ т.зв. «днр» у якості в.о. директора середньої школи №60 міста Маріуполя;
-протоколом огляду від 19 січня 2023 року, відповідно до якого об`єктом огляду є витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб рф щодо «муніципального бюджетного загальноосвітнього закладу «середня школа №60 міста Маріуполя», в якій ОСОБА_3 зазначений її керівником.
Суд, оцінюючи безпосередньо досліджені докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 знайшла повне підтвердження під час судового розгляду даного кримінального провадження, і доходить висновку, що дії громадянина України ОСОБА_3 , які виразились у здійсненні громадянином України пропаганди у закладах освіти незалежно від типів та форм власності з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, уникненню відповідальності за здійснення державою-агресором збройної агресії проти України, а також дії спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти за ч. 3 ст. 111-1 КК кваліфіковано вірно.
Також, на виконання вимог ч. 5 ст. 374 КПК суд враховує, що повідомлення про підозру від 06 січня 2023 року ОСОБА_3 , який перебуває на тимчасово окупованій території України, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 278, ч. 8 ст. 135 КПК 06 січня 2023 року було опубліковане у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також вручено його захиснику.
У зв`язку з переховуванням ОСОБА_3 від органу досудового розслідування, постановою слідчого від 12 січня 2023 року ОСОБА_3 було оголошено у державний, міждержавний та міжнародний розшук.
04 січня 2023 року ОСОБА_3 було призначено захисника в порядку ст. 49 КПК.
Ухвалою слідчого судді від 18 січня 2023 року було надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 111-1 КК.
Також, ухвалою слідчого судді від 18 січня 2023 року ОСОБА_3 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Виклик підозрюваного ОСОБА_3 до слідчого на стадії досудового розслідування з дотриманням вимог ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 297-5 КПК здійснювався шляхом надсилання повісток за останнім відомим місцем проживання, публікації у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Наведені обставини в своїй сукупності доводять, що стороною обвинувачення були здійсненні всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 на доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
Мотиви призначення покарання.
При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. 65-67 КК, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належать до категорії нетяжких злочинів, обставини вчинення ОСОБА_3 в тяжкий для країни час, в умовах воєнного стану та повномасштабного вторгнення держави-агресора, кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, виконуючи особливу роль особи, яка вчинила колабораційну діяльність шляхом здійснення впливу на нестійку свідомість учнів, що спричинило негативні наслідки для повноцінного освітнього процесу в Україні, відомості про особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_3 раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем попередньої роботи характеризується посередньо.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66, 67 КК, судом не встановлено.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. 
У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 наголошено, що „окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину“ (абзац п`ятий підпункту 4.1); „правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям“ (абзац четвертий підпункту 4.2).
За вказаних вище обставин, з огляду на принцип індивідуалізації та домірності (пропорційності) покарання, який полягає, зокрема у адекватності застосованого заходу примусу та скоєного діяння, суд доходить висновку, що в даному конкретному випадку реальне відбуття обвинуваченим ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі буде пропорційним відносно вчиненого ним злочину, а мета покарання може бути досягнута виключно в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства.
Таким чином, суд, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчинення, рівень його суспільної небезпеки, вказані вище дані про особу обвинуваченої, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових злочинів можливо досягти виключно в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим, суд призначає покарання у вигляді позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади та займатись певною діяльністю, в межах санкції статті. При цьому, з урахуванням фактичних обставин справи, суд не знаходить підстав для застосування положень ст. 69, 75 КК.
Інші питання, які вирішуються судом під час ухвалення вироку.
Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись ст. 2, 7, 323, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, органах місцевого самоврядування у сфері освіти, а також займатися освітньою та педагогічною діяльністю строком на 10 (десять) років.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.
До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_3 раніше обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.
Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копії вироку вручити прокурору та захиснику.
Інформацію про ухвалення вироку опублікувати у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя:         ОСОБА_1