Справа № 157/644/26 | Головуючий у 1 інстанції: Ходачинський Р. О.
Провадження № 22-ц/802/974/26 | Доповідач: Федонюк  С. Ю.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю « Укр Кредит Фінанс» на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08 травня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2026 року ТОВ « Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 17 лютого 2024 року між товариством та відповідачем було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1350-3192.
Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 отримав від позивача кредит у розмірі 29500 гривень, строк кредитування - 300 днів, базовий період - 14 днів, комісія за видачу кредиту – 15,00 % від суми кредиту, знижена процентна ставка - 1,20 % в день, стандартна ставка - 1,50 % в день.
Товариство покликається на те, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та відсотків, а тому станом на 06 березня 2026 року за ним утворилася заборгованість у розмірі 75641,98 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 18892,60 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 56449,38 грн.
На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ « Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1350-3192 від 17.02.2024 у розмірі 75341,98 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08 травня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1350-3192 від 17.02.2025 року в розмірі 2593 грн 97 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 91 грн 59 коп сплаченого судового збору.
Не погодившись із даним рішенням суду, ТОВ "Укр Кредит Фінанс" подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає оскаржуване рішення в частині відмови в стягненні процентів за користування кредитом таким, що прийнято із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Позивач зазначає, що замість штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань він нарахував виключно звичайні проценти за користування кредитом у межах погодженого сторонами строку (300 днів), які відповідач добровільно прийняв, підписавши договір одноразовим ідентифікатором та не скориставшись правом відмовитися від нього протягом 14 днів. Апелянт підкреслює, що розмір процентної ставки зафіксований відповідно до статей 1048 і 1056-1 Цивільного кодексу України та принципу свободи договору, а суд помилково застосував до цих звичайних процентів пункт 5 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів". 
Крім того, позивач вказує, що відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», частини 17 розділу 4 Прикінцевих та перехідних положень, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Виходячи з цієї норми, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24.12.2023 по 22.04.2024 р. включно) – 2,5%, протягом наступних 120 днів (з 23.04.2024 по 20.08.2024 р. включно) – 1,5%. Тобто, лише з 21.08.2024 р. максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%.
Отже, вважає, що на дату укладення кредитного договору № 1350-3192 – 17.02.2024 року діяли законодавчі обмеження, згідно з якими максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 2,50%. Оскільки договір було укладено саме в цей перехідний період, тому встановлена пунктами 4.12 та 4.15 договору денна процентна ставка відповідала чинним вимогам законодавства та не перевищувала передбаченого граничного значення на момент укладення договору.
На думку позивача, суд першої інстанції помилково застосував до щоденно нарахованої заборгованості розмір денної процентної ставки у розмірі 1% та, як наслідок, позбавив його законного права на отримання процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов укладеного договору.
Щодо обґрунтованості нарахування та стягнення комісії за надання кредиту зазначає, що Закон «Про споживче кредитування» безумовно та однозначно передбачає право позивача (як кредитодавця) на встановлення комісії за надання кредиту, яка відображена і в тексті кредитного договору, підписаного відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього про включення комісії за надання кредиту до загальних витрат за кредитним договором.
Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи з огляду на ціну позову –75341,98 грн.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
У справі, що переглядається, частково задовольняючи позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс», суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи у сукупності підтверджують укладання між сторонами кредитного договору, погодження між сторонами нарахування процентів за користування кредитними коштами та існування у позичальника заборгованості за цим договором, що свідчить про те, що відповідач свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконав, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором на користь позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» з урахуванням норм Закону «Про споживче кредитування» в частині розміру процентів та сплачених відповідачем сум заборгованості.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 17 лютого 2026 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1350-3192 продукту «НА ВСЕ» у вигляді електронного документа, який підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора С8185.
За умовами цього договору позичальник отримав кредит у розмірі 29500 грн шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника з використанням вказаних останнім реквізитів електронного платіжного засобу (п. 2.4, 4.1, 4.2 договору), зі строком кредитування - 300 днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (п. 4.9 договору), базовий період складає 14 календарних днів (п. 4.4 договору), стандартна процентна ставки становить 1,50% за кожен день користування кредитом, знижена – 1,20% за кожен день користування кредитом (п. 4.6, 10.2 договору), комісія за видачу коштів становить 15% від суми виданого кредиту (п. 4.7 договору) (а.с. 12-19).
ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 29500,00 грн отримав, що підтверджується інформацією ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 11.03.2026 № 172492-1366628750-11032026 (а.с. 33) та довідкою ТОВ « Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту № 1350-3192 від 17.02.2024 (а.с. 34).
Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за кредитним договором № 1350-3192 від 17.02.2024 станом на 06.03.2026 становить 75341,98 грн, що складається з основного боргу - 18892,60 грн та залишку відсотків – 56449,38 грн (а.с. 35-43).
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.
За приписами частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; 
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним у письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд у своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
У справі, що переглядається в апеляційному порядку, встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір ОСОБА_1 підписав шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором С8185, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частин 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір.
У даній справі відповідач ОСОБА_1 не заперечував факт укладення 17 лютого 2024 року з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в електронній формі кредитного договору № 1350-3192 та отримання кредиту у розмірі 29 500 грн. На виконання умов договору відповідач неодноразово здійснював платежі на погашення заборгованості на загальну суму 48490 грн 44 коп (а.с. 43 зворот).
Разом з тим, як зазначалося у позовній заяві, ОСОБА_1 до укладення даного договору 14 разів оформлялися з позивачем кредитні відносини, внаслідок яких ним умови попередніх договорів кожен раз виконувались. Ці обставини відповідач не спростував. Отже, враховуючи підписання ним паспорту споживчого кредиту, слід вважати, що з умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_1 був ознайомлений.
Щодо доводів, висловлених в апеляційній скарзі позивача, слід зазначити таке.
Зокрема, доводи апеляційної скарги про незаконну відмову у стягненні нарахованих відсотків, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Укладеним між сторонами кредитним договором визначено як строк кредитування: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, кінцеву дату повернення кредиту - 12 грудня 2024 року (п. 4.9 кредитного договору), так і розмір процентної ставки та порядок її нарахування.
Пунктом 4.11 договору визначено орієнтовну загальну вартість кредиту на дату укладення Договору (за весь строк кредитування), яка складає 152338,60 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом.
На підставі долученого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 1350-3192 від 17.02.2024 станом на 06.03.2026 позивач стверджує, що боржник має заборгованість перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у розмірі 75341,98 грн, що складається з основного боргу 18892,60 грн та залишку відсотків – 56449,38 грн (а.с. 35-43).
Пунктом 2.3. кредитного договору передбачено, що для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту протягом перших 140 днів з дати отримання кредиту (п.5.6. договору) ануїтетними платежами по 70025,45 грн згідно з наступним рекомендованим графіком оплат: 01 березня 2024 року, 15 березня 2024 року, 29 березня 2024 року, 12 квітня 2024 року, 26 квітня 2026 року, 10 травня 2024 року, 24 травня 2024 року, 07 червня 2024 року, 21 червня 2024 року та 05 липня 2024 року – 7024,13 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).
Суд першої інстанції врахував, що договір про відкриття кредитної лінії № 1350-3192 укладено 17 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності змінами до Закону України «Про споживче кредитування», та здійснив контрольний перерахунок процентів із застосуванням максимально допустимої денної процентної ставки 1%. 
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що поданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача відображає внутрішній облік заборгованості кредитодавцем і узгоджується з умовами договору в частині порядку щоденного нарахування процентів на залишок основного боргу. Однак, у частині застосованої денної процентної ставки такий розрахунок не відповідає імперативному обмеженню, встановленому частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Судом установлено, що в період з 17.02.2024 до 07.06.2024 нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося за ставкою 1,2% в день, а з 08.06.2024 до 12.12.2024 за ставкою 1,5% в день, тобто у більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством.
Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 погашено за даним кредитом коштів на суму 48490,44 грн – 01.03.24, 15.03.24, 29.03.24, 16.04.24,17.04.24, 26.04.24, 15.05.24 та 24.05.24.
Суд за результатами перерахунку дійшов висновку, що заборгованість відповідача становить 2593,97 грн: 858,79 грн - залишок основного боргу, 1735,19 грн - залишок процентів за користування кредитом. При цьому суд врахував, що відповідач здійснив часткові платежі на загальну суму 48490,44 грн. Вважав, що після перерахунку процентів за допустимою законом ставкою 1% на день ці платежі покрили не лише правомірно нараховані проценти та комісію за видачу кредиту, а й частково зменшили і тіло кредиту.
Суд першої інстанції провів перевірку нарахування заборгованості позивачем, провів перерахунок платежів відповідача за договором, процентів за користування кредитом. 
Статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» також визначено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Отже, колегія суддів вважає, що судом правильно проведений розрахунок заборгованості за тілом кредиту та процентів з урахуванням вчинених відповідачем платежів та у відповідності до вимог Закону України «Про споживче кредитування» щодо черговості зарахування внесених сум на погашення позичальником кредитної заборгованості.
Проте, судом не враховано, що договором було передбачено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 15% від суми кредиту, що становила 4425 грн. Про незаконність її встановлення у спірному договорі судом не зазначено.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зроблено правовий висновок, що оскільки 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування», отже положення частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту, яку не враховано судом при підрахунку заборгованості .
Отже, колегія суддів вважає, що частково доводи апеляційної скарги є обґрунтованими - в частині щодо стягнення комісії, оскільки її нарахування помилково не було враховано при наведеному у судовому рішенні розрахунку. 
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду слід змінити в частині розміру стягнутої суми кредитної заборгованості, а саме – збільшити розмір заборгованості на суму комісії за надання кредиту – 4425 грн. 
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду, фактично зводяться до переоцінки доказів, а також власного тлумачення правових норм та обставин справи. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга задоволена частково (на 6%), то з відповідача в користь позивача слід стягнути 399,36 грн понесених витрат на сплату судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції (239,62 грн + 159,74 грн). 
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 04 вересня 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»  задовольнити частково.
Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08 травня 2026 року у цій справі змінити частині розміру стягнутої кредитної заборгованості, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1350-3192 від 17.02.2024 в розмірі 7018 (сім тисяч вісімнадцять) гривень 97 копійок та 399 (триста дев`яносто дев`ять) гривень 36 копійок понесених судових витрат на сплату судового збору.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді