ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49027
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-49, fax (056) 377-38-63
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2026 | м. Дніпро | Справа № 904/1295/26

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П., при секретарі судового засідання Козуниці К.Е., розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГмбХ", 02098, м.Київ, вул.Юрія Шумського, 1, офіс 115, код ЄДРПОУ 36300896
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аристократ-Дніпро", 52001, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с.м.т.Слобожанське, вул.Нова, буд.58, офіс 10, код ЄДРПОУ 39806659
про стягнення заборгованості 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 3 210 375,92грн.

Представники сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: Полєшко Ельвіра Павлівна, ордер №1088307 від 26.08.2021р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГмбХ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аристократ-Дніпро".
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2026р. позовні вимоги задоволені в повному обсязі.
02.07.2026р. через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГмбХ" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій просить вирішити питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 41 870,73грн. Крім того просить розгляд даної заяви проводити без участі представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Штрубе Україна ГмбХ».
Суддя Панна С.П. перебувала у щорічній основній відпустці з 06.07.2026р. по 10.07.2026р.
Ухвалою суду від 16.07.2026р. прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГмбХ" про ухвалення додаткового рішення та призначити її до розгляду в засіданні на 23.07.26 р. о 12:45год. Запропоновано Відповідачу надати до господарського суду письмові пояснення / заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення.
14.07.2026р. через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання про стягнення витрат на праничу допомогу, в якому зазначає, що жодне із судових засідань не тривало навіть годину, вказана судова справа не потребує вивчення та аналізу додатково законодавства, судової практики, підготовка позовної заяви не вимагала від представника вивчення фактичних обставин взаємовідносин сторін. Представником позивача створюється штучне завищення вартості правової допомоги, наданої адвокатом позивача. Також, відповідач звертає увагу суду, що предмет і підстави позову, а також, категорія справи не є складними і не потребують значних зусиль щодо представництва позивача. Крім того, відповідач стверджує, що до наданих адвокатським об`єднанням позивачу послуг, вартість яких останній просить стягнути з відповідача, включено послуги, пов`язані з виправленням недоліків роботи адвоката проведення консультацій щодо складання заяви про зменшення позовних вимог, її підготовка та фактичне подання даної заяви; підготовка заяви про відшкодування витрат на послуги адвоката тощо.
В судове засідання з`явився представник відповідача, представника позивача не з`явився, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомлений.
У судовому засіданні 23.07.2026р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі документи (додатні до заяви про ухвалення додаткового рішення докази), суд, - 

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 5 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (ч.3 ст. 244 ГПК України).
Згідно статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".
Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 3 328,00грн.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду:
- позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
- позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір").
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22 зазначено про те, що особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи "Електронний суд", мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України "Про судовий збір" (п.8.23).
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір згідно платіжної інструкції №125 від 13.03.2026р. у розмірі 38 524,51грн. (з урахуванням того, що позов подано в електронній формі) та згідно платіжної інструкції №240 від 08.05.2026р. у розмірі 3 346,22грн. у зв`язку із поданням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.7, 93).
Зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою.
Як було вказано вище, рішенням суду від 26.06.2026р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Поряд з цим, судом не вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову.
Враховуючи, що позовна заява задоволена повністю, судовий збір у розмірі 41 870,73грн. покладається на відповідача.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду:
- договір про надання правничої допомоги №01-0901/26 від 09.01.2026р. (а.с.164-165, Т.1);
- додаткова угода до договору від 02.03.2026р. (а.с.166);
- ордер серії АІ №2152018 від 13.03.2026р. (а.с.37, Т.1);
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 3604/10від 20.03.2008 (а.с.24, Т.1);
- акт №ДУ-02 від 29.06.2026р. (а.с.167, Т.2).
Як встановлено матеріалами справи, 09 січня 2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «ШТРУБЕ УКРАЇНА ГМБХ» та Адвокатське бюро «Олександра Бранінького», уклали Договір про надання правової допомоги №01-0901/26.
Відповідно до п.1.1. в порядку та на умовах, визначених цим Договором Бюро зобов`язується здійснювати захист прав та інтересів Клієнта (в тому числі але не обмежуючись у кримінальних провадженнях) а також представництво в усіх судах України, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус судців», у будь-яких органах державної влади, місцевого самоврядування, органах та територіальних підрозділах Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції України, прокуратури України, Служби Безпеки України, Бюро економічної безпеки, Державної митної служби України, Державної податкової служби України, будь-яких територіальних органах та підрозділах, перед структурними підрозділами НАБУ, ДБР, перед державними та приватними виконавцями, у відносинах з підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності та підпорядкування, в тому числі перед підприємствами поштового зв`язку, перед фізичними особами та надавати інші види правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов`язується сприяти наданню правової допомоги та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 1.3. визначено, що на підтвердження факту надання Бюро Клієнту правової допомоги відповідно до умов цього Договору складається Акт про палання правової допомоги шляхом його двостороннього підписання протягом трьох календарних днів з моменту надання (часткового надання) правової допомоги.
Згідно з п.1.4. правничу допомогу за даним договором надає:
1.4.1. Адвокат, Браніцький Олександр Миколайович, що діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3604/10, виданого Київською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 20.03.2008 року на підставі Рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 167 від 20.03.2008.
За здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги Клієнт сплачує Бюро гонорар (п.5.1.).
Розмір гонорару та порядок його сплати узгоджується між Сторонами за надання конкретної правової допомоги в окремих Додаткових угодах до договору, які стають його невід`ємною частиною. При встановленні розміру гонорару враховуватимуться складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (п.5.2.).
02.03.2026р. сторони підписали Додаткову угоду №2, відповідно до п.1.1. якої Сторони погодили, що Бюро надає Клієнту правову допомогу у Господарському суді Дніпропетровської області у спорі з Товариством з обмеженою відповідальністю «Аристократ-Дніпро» щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання.
Зідно з п.1.2. правова допомога надаватиметься в Господарському суді Дніпропетровської області, що включає зокрема, але не виключно: підготовку і подання до суду позовної заяви, підготовку необхідних процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи, участь у судових засіданнях у суді першої інстанції, вчинення інших дій необхідних для надання Клієнту правової допомоги, у межах повноважень, визначених пунктом 3.1. Основного договору.
У пункті 1.3. ДУ сторони визначили, що розмір винагороди Бюро за надання правової допомоги, обсяг якої визначено у пункті 1.2 цієї Додаткової угоди до Основного договору, становить грошову суму в національній валюті України (гривні) визначену згідно порядку обчислення гонорару у формі фіксованої оплати та складає 40 000,00 грн (сорок тисяч гривень).
Відповідно до Акту №ДУ-02 від 29 червня 2026 року адвокатом виконана наступна робота:
- аналіз наданих Клієнтом документів (доказів); напрацюваш правової позиції, підготовка позовної заяви, підготовка коп доказів, подання позовної заяви до суду – 8 годин;
- аналіз Ухвали Господарського суду Дніпропетровської області в 25.03.2026 про відкритгя провадження у справі, роз`яснення клієнту – 0,25год.;
- підготовка та подання заяви про участь в судовому засідай режимі відеоконференції поза межами приміщення суду використанням власних технічних засобів - 0,5 год;
- аналіз Ухвали Господарського суду Дніпропетровської області в 20.04.2026 про проведення судових засідань в режи відеоконференції, роз`яснення її клієнту - 0,25 год;
- участь у підготовчому засіданні 20.04.2026 - 1 год;
- аналіз Ухвали Господарського суду Дніпропетровської області в 20.04.2026 про відкладення підготовчого судового засіданн роз`яснення її клієнту - 0,25 год;
- участь у підготовчому засіданні 06.05.2026 - 1 год;
- підготовка та подання заяви про виконання ухвали суду в 06.05.2026 (долучення копії договору поставки та первинні документів) - 0,5 год;
- підготовка та подання заяви про збільшення позовних вимог - 1 год;
- підготовка та подання додаткових пояснень від 11.05.2026 - 3 год;
- аналіз додаткових пояснень Відповідача, роз`яснення їх зміс клієнту - 2 год;
- участь у підготовчому засіданні 13.05.2026 - 1 год;
- аналіз Ухвали Господарського суду Дніпропетровської області в 13.05.2026 про поновлення строку для подачі відзиву на позові заяву, роз`яснення її клієнту - 0,25 год;
- аналіз відзиву на позовну заяву, роз`яснення його клієнту - 3 год;
- підготовка та подання відповіді на відзив - 2 год;
- участь у судовому засіданні 02.06.2026 - 1 год;
- аналіз Ухвали Господарського суду Дніпропетровської області в 02.06.2026 про закриття підготовчого судового засідання призначення розгляду справи по су ті, роз`яснення її клієнту - 0,25 год;
- участь у судовому засіданні 26.06.2026 - 1 год.
Відповідно до 1.4. акту розмір винагороди визначений Сторонами у фіксованому розмірі (п. 1.3. Додаткової угоди № 02 від 02.03.2026) та у грошовому виразі становить 40 000,00 грн (сорок тисяч гривень).
Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 названої статті для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ст. 129 ГПК України).
Частиною 5 названої статті передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.
Отже, суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).
Будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом, зокрема, явка в судове засідання, участь у судовому засіданні, відправлення документів є процесуальною дією в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, і витрати, понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.
Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.
Жодний з названих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню у взаємозв`язку з обставинами кожного конкретного випадку.
За приписами статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката, суд зазначає, що дане питання необхідно розглядати в двох площинах: по-перше, це договірні відносини позивача з адвокатом (адвокатами) стосовно надання юридичних послуг і, по-друге, це вимога про оплату наданих послуг відповідачем.
Стосовно першого аспекту суд виходить із основоположного принципу цивільного права принципу свободи договору. Позивач має право на свій розсуд оцінити вартість послуг адвоката, навіть у розмірі ціни позову.
Стосовно другої площини розглядуваного питання суд зазначає, що положення ГПК України про стягнення вартості послуг адвоката по-суті є оплатою відповідачем наданих позивачеві послуг з правничої допомоги. І в цьому аспекті оцінка вартості послуг позивачем не має беззаперечного статусу.
Право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст. 4 ГПК України стосовно рівності сторін є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідача, від покладення на нього обов`язку відшкодування необґрунтованої вартості послуг адвоката внаслідок різних причин, зокрема, помилки позивача в оцінці вартості таких послуг, отримання і оплата позивачем послуг, що не були необхідні для розгляду даної справи або ж навіть навмисного завищення позивачем та адвокатом вартості таких послуг з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідача.
Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові КГС ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (п. 22). Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (п.27.2.)
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому, згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.
У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи". За таких обставин, колегія суддів у справі № 922/2869/19 вказала, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовувати.
Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.11.2021 у справі №910/7520/20.
Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)).
Відповідач просить відмовити у повному обсязі.
Суд зазначає, що сам лише розмір стягуваних сум не є єдиною визначальною обставиною для визначення розміру витрат на правничу допомогу. У даній справі ціна позову не є пропорційною складності справи. Як уже зазначалося, справа не є складною.
Верховний Суд у справі № 922/2685/19 звернув увагу на те, що незважаючи на значну суму позову матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час.
Суд враховує, що дана справа не є складною для професійного адвоката з визначеною кваліфікацією, справа не містить складних розрахунків, значного обсягу матеріалів, що підлягають дослідженню тощо. Ціна позову не є визначальним фактором для визначення розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню. Беручи до уваги право суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, зважаючи на заперечення відповідача, враховуючи баланс інтересів сторін у даному питанні, суд вважає максимальним розміром правничої допомоги, яка може бути розподілена між сторонами 20 000,00грн.
При цьому суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону по справі (відповідача).
Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГмбХ" про ухвалення додаткового рішення у справі №904/1295/26 про відшкодування судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аристократ-Дніпро", 52001, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с.м.т.Слобожанське, вул.Нова, буд.58, офіс 10, код ЄДРПОУ 39806659 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГмбХ", 02098, м.Київ, вул.Юрія Шумського, 1, офіс 115, код ЄДРПОУ 36300896 судовий збір у розмірі 41 870,73 грн (сорок одна тисяча вісімсот сімдесят гривень 73коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аристократ-Дніпро", 52001, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с.м.т.Слобожанське, вул.Нова, буд.58, офіс 10, код ЄДРПОУ 39806659 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГмбХ", 02098, м.Київ, вул.Юрія Шумського, 1, офіс 115, код ЄДРПОУ 36300896 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00грн. (двадцять тисяч гривень 00коп.).

В решті витрат на правничу допомогу – відмовити.

Видати накази після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст додаткового рішення складено 24.07.2026. 

Суддя | | С.П. Панна