| Справа № 591/4538/26 Провадження № 3/591/1165/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 серпня 2026 року суддя Зарічного районного суду міста Суми Косар А. І.
за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 та його захисника адвоката Осмоловського В. А.
розглянула справу про адміністративне правопорушення стосовно:
ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство: України; проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; місце служби, посада: начальник групи організації інженерних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Сумській області, учасник бойових дій, до адміністративної відповідальності не притягувався,
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

 
У квітні 2026 року від Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в провадження Зарічного районного суду міста Суми надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 643259 від 17.04.2026 стосовно  ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до якого: 13.04.2026 04:40:51 м .Суми ПРОСПЕКТ СВОБОДИ, 50 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом SsangYong Korando н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у медичному закладі зі згоди водія у встановленому законом порядку. Стан алкогольного сп`яніння підтверджується висновком КНП СОР ОКМЦСНЗ номер 865 від 17.04.2026, зафіксовано на відеореєстратор Xiaomi Yi CAR та Motorola Solution vb 400 471139, 471223, 471124, 471135, чим порушив п. 2.9.а. ПДР. 

 
Дії ОСОБА_1 поліцейським уповноваженого підрозділу поліції кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

 
10.07.2026 адвокат Осмоловський В. А., діючи в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , подав до суду позицію сторони захисту у справі, відповідно до якої:
(1) Постанова за порушення ПДР не складалась. Наявними відеозаписами законність підстав для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 не підтверджується, тому така зупинка є незаконною, що тягне за собою також незаконність усіх подальших дій поліцейських та визнання недопустимими зібраних матеріалів (правова концепція «плодів отруєного дерева», сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України»). 
(2) Відеозаписом не зафіксовано, що працівники поліції встановили у ОСОБА_1 ознаки сп?яніння, оголосили йому про це. Із відеозаписів вбачається, що в ОСОБА_1 були відсутні будь які видимі ознаки сп?яніння. Поліцейські постійно кажуть ОСОБА_1 «.. та Ви продуйте прилад, можливо у Вам допустима норма та Ви поїхали далі...», що свідчить більше про провокацію, а не про дотримання Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння…, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп?яніння згідно з ознаками такого стану.
(3) винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9.а ПДР є недоведеною поза розумним сумнівом. Стороною захисту від медичної установи отримано Акт огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 від 13.04.2026, де вказано, що при продутті приладу Алкотест було встановлено показники при першому продутті 0.31 проміле, при повторному 0.30 проміле. Статтею 8 пунктом 5 Венської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована Українською СРСР 25.04.1974, визначено, що у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0.50 грамм чистого алкоголю на літр крові або 0.25 мг на літр повітря що видихається. Таким чином, мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння згідно норм міжнародного права повинна становити 0.25 мг на літр повітря, що видихається, і у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0.5 проміле. Отже, з урахуванням допустимої похибки під час експлуатації технічного приладу, вміст алкоголю у повітрі, що видихав  ОСОБА_1 , не перевищував гранично допустиму норму, передбачену нормами міжнародного права. 
(4) 13.04.2026 всі події відбувались в межах зони можливих бойових дій, ОСОБА_1 прямував до місця несення служби для безпосереднього виконання своїх обов`язків, що може свідчити про крайню необхідність у розумінні норм ст. 18 КУпАП. Ця обставина виключає адміністративну відповідальність відповідно до ст. 17 КУпАП.
З урахуванням викладеного, просить суд закрити провадження у справі у порядку ст. 17-18, 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

 
В судовому засіданні сторона захисту адвокат Осмоловський В. А. підтримав викладену письмову позицію щодо наявності недоліків при документуванні поліцейським правопорушення стосовно ОСОБА_1 . Зазначив, що  ОСОБА_1 входить до особового складу управлінської ланки зведеного загону ДСНС з ліквідації наслідків ведення бойових дій на території Сумської області. 13.04.2026 близько 04:30 год. на час зупинки транспортного засобу під його керуванням він прямував до місця несення служби для безпосереднього виконання своїх обов`язків, що документально підтверджується довідкою ДСНС. Просив застосувати положення ст. 17-18 КУпАП та закрити провадження у справі.
В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що на місці зупинки транспортного засобу він одразу повідомив поліцейського, що прямує до місця несення служби, підтримав позицію захисника і просив справу закрити.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.
Законодавство України про адміністративне правопорушення складається з КУпАП та інших законів України (ч. 1 ст. 2 КУпАП), а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог стст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
У відповідності до ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити, окрім усього, опис обставин, встановлених під час розгляду справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Заборону керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції встановлено п. 2.9 (а) ПДР.
Процедура направлення поліцейськими водія для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння визначена Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103. На виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України з метою створення нормативно-правового підґрунтя діяльності патрульної поліції та закладів охорони здоров`я наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 була затверджена Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів поліцейськими зупинений т/з під керуванням ОСОБА_1 та було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній поліцейському повідомив, що перебуває на службі в органах ДСНС та на час зупинки т/з слідує на службу для виконання завдань за призначенням.
На підтвердження вказаних обставин захисник надав довідку ДСНС від 08.05.2026 № 6347-866/6347 за підписом начальника загону ОСОБА_2 .
Відповідно ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності, а згідно ст. 18 цього Кодексу не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Таким чином, однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
У контексті встановлених у цій справі обставин підлягає врахуванню те, що в умовах дії правового режиму воєнного стану забезпечення ліквідації наслідків ведення бойових дій на території Сумської області, належне та своєчасне проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт з ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, пожеж та інших небезпечних подій становлять першочерговий та безумовний обов`язок особового складу зведеного загону ДСНС з ліквідації наслідків ведення бойових дій на території Сумської області, до складу якого включений ОСОБА_1 як фахівець із застосування інженерної техніки.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, характеру, мети та спрямованості дій водія, суд вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній, будучи фахівцем особового складу зведеного загону ДСНС з ліквідації наслідків ведення бойових дій на території Сумської області, 13.04.2026 близько 04:30 год. на час зупинки транспортного засобу під його керуванням він прямував до місця несення служби для безпосереднього виконання завдань за призначенням. Тобто, дії ОСОБА_1 були продиктовані службовим обов`язком та перебували в площині виконання завдань за призначенням.

При цьому потенційна шкода встановленому порядку безпеки дорожнього руху є менш значною порівняно зі шкодою, яку особа намагалася відвернути шляхом невідкладного прибуття до місця виконання завдань за призначенням.
Наведене свідчить про те, що дії, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, були вчинені ОСОБА_1 саме в умовах крайньої необхідності, що виключає наявність у його діях суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме вини у формі умислу на ухилення від виконання обов`язків водія, тому провадження в справі не могло бути розпочате, а розпочате підлягало закриттю на підставі п. 4 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП.
Керуючись статтями 247, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
Постановив:
Провадження у справі стосовно  ОСОБА_1  закрити на підставі п. 4 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту винесення постанови до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми.

Суддя         А. І. Косар