| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6564/24 Суддя (судді) першої інстанції: Петро ПАЛАМАР

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15 березня 2024 року № 233050007038 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах з моменту звернення – з 31 травня 2022 року. 
Позов мотивовано тим, що позивач, безпосередньо зайнятий повний робочий день на підземних роботах за Списком № 1, набув право на пенсію незалежно від віку, проте відповідач протиправно відмовив у її призначенні, помилково поклавши в основу відмови недосягнення позивачем 50 років.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що станом на день звернення позивач мав страховий стаж 27 років 6 місяців 15 днів, у тому числі стаж роботи за Списком № 1 – 25 років 8 місяців 9 днів, та досяг віку 46 років. Застосувавши пункт 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 та правову позицію Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20, суд дійшов висновку, що позивач не досяг 50 років, необхідних для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, а тому оскаржуване рішення є правомірним.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, доводи якої зводяться до того, що суд не застосував частину третю статті 114 Закону № 1058-IV, яка, на думку апелянта, підлягала застосуванню, натомість помилково виходив із положень щодо пенсії за віком та поклав в основу відмови недосягнення позивачем 50-річного віку. Вважає безпідставним посилання суду на висновки у зразковій справі № 360/3611/20, оскільки предметом розгляду в ній було право на пенсію за Списком № 2 та вік виходу на пенсію, тоді як у цій справі йдеться про право на пенсію незалежно від віку. Зазначає, що має підтверджений стаж роботи на підземних роботах зі шкідливими умовами праці понад 25 років, що дає йому право на призначення пенсії незалежно від віку, а обов`язок перевірки достовірності поданих документів покладено на орган Пенсійного фонду, у зв`язку з чим неспроможність такого органу провести відповідну перевірку не може бути підставою для обмеження права особи на пенсійне забезпечення. У зв`язку з наведеним позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення відповідача і зобов`язати останнього призначити йому пенсію з 31.05.2022.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, мотивуючи це наступним.
Судом встановлено, що 31 травня 2022 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Рішеннями Полтавського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року у справі № 440/5699/22, від 22 червня 2023 року у справі № 440/5286/23 та від 8 листопада 2023 року у справі № 440/14639/23 послідовно визнавалися протиправними та скасовувалися рішення органу Пенсійного фонду про відмову у призначенні пенсії, а на орган покладався обов`язок зарахувати до пільгового стажу позивача низку періодів його роботи і повторно розглянути заяву.
На виконання зазначених судових рішень відповідач повторно розглянув заяву позивача та рішенням від 15 березня 2024 року № 233050007038 відмовив у призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах незалежно від віку згідно з частиною третьою статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" – у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку, а також згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 цього Закону (за віком, Список № 1) – у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 50 років.
Згідно із записами у трудовій книжці позивач працював на підземних роботах вугільних шахт "Горська" та "Карбоніт" Державного підприємства "Первомайськвугілля": з 17 червня 1996 року – гірником підземним, з 16 вересня 2002 року – електрогазозварювальником, з 2 серпня 2004 року – електрослюсарем підземним; за результатами атестацій робочих місць ці професії віднесено до таких, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1.
Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги, суд виходить з такого.
Спірні правовідносини регулюються статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначає підстави призначення пенсії за віком на пільгових умовах для окремих категорій працівників. Ця стаття розрізняє два самостійні різновиди пільгового пенсійного забезпечення з відмінними умовами. 
За пунктом 1 частини другої статті 114 Закону пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах за Списком № 1, після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Натомість частина третя статті 114 Закону встановлює, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, – за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, – мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій – не менше 20 років.
Отже, ключова відмінність між цими підставами полягає в тому, що пенсія за частиною третьою статті 114 Закону призначається незалежно від віку, – досягнення 50 років для неї умовою не є.
Зі змісту позовної заяви та оскаржуваного рішення відповідача є очевидним, що позивач просив призначити йому пенсію саме незалежно від віку за частиною третьою статті 114 Закону, і відповідач відмовив у її призначенні насамперед за цією підставою. Однак суд першої інстанції розглянув спір як такий, що стосується пенсії за віком за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону: застосував положення про вік виходу на пенсію за Списком № 1, Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 та правову позицію у зразковій справі № 360/3611/20, які стосуються зниження віку виходу на пенсію, і поклав в основу відмови недосягнення позивачем 50 років. 
А отже, суд першої інстанції не застосував частину третю статті 114 Закону, яка регулює спірні правовідносини, і застосував норму про вік, що застосуванню не підлягала. Довід апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованим.
Обґрунтованим є й довід апелянта щодо нерелевантності зразкової справи № 360/3611/20: правова позиція у ній стосується осіб, які працювали за Списком № 2, та вирішення колізії щодо віку виходу на пенсію (50 чи 55 років), тоді як у цій справі спір стосується права на пенсію незалежно від віку за Списком № 1. Таким чином, посилання суду першої інстанції на цю позицію не відповідає предмету спору.
Що ж до суті права позивача, суд зважає на таке. Перелік робіт і професій, зайнятість на яких дає право на пенсію незалежно від віку за частиною третьою статті 114 Закону, визначено постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202. У постанові від 15 травня 2026 року у справі № 160/34344/23 Верховний Суд зазначив, що для наявності права на пенсію незалежно від віку недостатньо обіймати посаду (професію), передбачену Списком № 1, – така професія має бути передбачена Списком робіт і професій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202.
Водночас для працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах вугільних шахт, періоди роботи за Списком № 1 підлягають зарахуванню до стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку за частиною третьою статті 114 Закону. Так, у постанові від 19 червня 2025 року у справі № 360/665/24, ухваленій за позовом працівника тієї самої шахти "Карбоніт" Державного підприємства "Первомайськвугілля", Верховний Суд визнав період роботи машиністом підземних установок за Списком № 1 зайнятістю на підземних гірничих роботах з видобутку вугілля у розумінні частини третьої статті 114 Закону.
Крім того, частиною п`ятою статті 114 Закону передбачено взаємне зарахування періодів роботи за частинами другою і третьою цієї статті за умови, що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах. Згідно з роз`ясненням Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8, працівникам, зайнятим на підземних роботах та в металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку, але не відпрацювали повного стажу, пенсія незалежно від віку може призначатися за наявності не менше 25 років стажу підземної роботи із зарахуванням кожного повного року роботи за Списком № 1 – за 9 місяців. Застосовність цього механізму підтверджена Верховним Судом, зокрема у постановах від 18 листопада 2024 року у справі № 200/1009/24 та від 9 квітня 2025 року у справі № 200/6443/23.
Із наявних матеріалів убачається, що позивач упродовж тривалого часу був зайнятий повний робочий день на підземних роботах вугільних шахт за Списком № 1, а його стаж за Списком № 1 становить 25 років 8 місяців 9 днів. Це свідчить про те, що питання наявності у позивача права на пенсію незалежно від віку за частиною третьою статті 114 Закону потребувало вирішення по суті – з обрахунком стажу роботи позивача саме за частиною третьою статті 114 Закону (з урахуванням постанови № 202) та, за потреби, із застосуванням взаємного зарахування періодів за частиною п`ятою статті 114 Закону і наведеного роз`яснення.
Проте відповідач в оскаржуваному рішенні такого обрахунку не здійснив: відмову за частиною третьою статті 114 Закону вмотивовано лише загальним посиланням на відсутність необхідного пільгового стажу, без визначення стажу позивача за Списком, затвердженим постановою № 202, і без застосування механізму взаємного зарахування періодів роботи. Суд першої інстанції це питання також не дослідив, оскільки помилково розглянув спір за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону.
За частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Якщо ж суб`єкт владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірив дотримання всіх визначених законом умов, суд зобов`язує його вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Оскільки відповідач не перевірив наявність у позивача необхідного стажу саме за частиною третьою статті 114 Закону – не обрахував стаж за Списком, затвердженим постановою № 202, і не застосував механізм взаємного зарахування періодів роботи, – суд не вправі перевіряти ці обставини замість органу Пенсійного фонду та самостійно вирішувати питання про призначення пенсії. Належним способом захисту порушеного права за таких обставин є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом. Аналогічного висновку щодо способу захисту Верховний Суд дійшов у постановах від 19 червня 2025 року у справі № 360/665/24, від 9 квітня 2025 року у справі № 200/6443/23, від 29 квітня 2026 року у справі № 200/7169/25 та від 15 травня 2026 року у справі № 160/34344/23.
А отже, вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію з 31 травня 2022 року є передчасною і задоволенню не підлягає, тоді як рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах підлягає визнанню протиправним та скасуванню з покладенням на відповідача обов`язку повторно розглянути заяву позивача.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. Належних доказів повного і правильного встановлення стажу позивача за частиною третьою статті 114 Закону відповідач не надав.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки суд першої інстанції застосував норму, що не підлягала застосуванню, і не застосував норму, яка регулює спірні правовідносини, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.
Керуючись статтями 243, 245, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року – скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15 березня 2024 року № 233050007038 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 травня 2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням правової оцінки, викладеної в цій постанові.
У задоволенні інших позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Гоголя, 34, ЄДРПОУ 13967927) судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)