Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/6558/26
Провадження № 2/711/3554/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Півень С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» 23.06.2026р. звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики №72633933 від 11.11.2022р. у розмірі 28 000 грн. та судових витрат, а саме судового збору в розмірі 2662,40 грн., витрат позивача пов`язаних із надсиланням стороні відповідача позовної заяви у розмірі 381,74грн. та витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн. (матеріали позову сформовано та подано через систему «Електронний суд»).
В обґрунтування позову вказує, що 11.11.2022р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №72633933, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7 000 грн, дата видачі позики – 11.11.2022 року, первісний строк користування позикою – 30 днів, кінцева дата повернення позики – 11.12.2022 року. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора IN47mF12d5. Кредитодавець на виконання умов кредитного договору №72633933 від 11.11.2022р. виконав свої зобов`язання, зокрема, передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 7 000 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 .
Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, в зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за Договором позики №72633933 від 11.11.2022р. в загальній сумі 28 000 грн., з яких: 7 000 грн. - основна сума боргу – неповернутий залишок тіла позики, 21 000грн. – проценти за користування позикою нараховані відповідно до умов Договору.
03.04.2023р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №033-030423, відповідно до умов якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №72633933 від 11.11.2022р. 
17.12.2025р. між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» укладено договір факторингу №17/12/25-01, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №72633933 від 11.11.2022р. 
З огляду на викладене, ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» просить суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики №72633933 в загальній сумі 28 000 грн., яка складається із: основної суми боргу – 7 000 грн., заборгованості за процентами за користування позикою – 21 000грн. Також просить стягнути із відповідача судовий збір у розмірі 2662,40 грн., витрати позивача пов`язані із надсиланням стороні відповідача позовної заяви у паперовій формі у розмірі 381,74 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.06.2026 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 
В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» - Варшавський К. А. не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Разом з тим, суд враховує, що до позовної заяви позивачем додано клопотання, в якому представник позивача просить розглянути справу у його відсутність та одночасно вказує, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду /а.с. 70 зворотній бік -71/. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення через систему «Електронний суд» (документ доставлено до електронного кабінету - 26.06.2026р.), що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням.
Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини своєї неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача, викладеної у позовній заяві, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 11.11.2022р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №72633933. 
Відповідно до пункту 1 Договору позики, Позикодавець зобов`язався передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
У підпунктах 2.1-2.3 п. 2 Договору позики сторони обумовили параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів. Зокрема, сума позики становить 7 000 грн; строк позики (строк договору) – 30 днів; процентна ставка – 2,5%/день (фіксована); дата надання позики – 11.11.2022р.; дата повернення позики (останній день) – 11.12.2022р.; знижена процентна ставка/день (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності) – 2,5%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день (не застосовується в період карантину) – 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка – 90465,53%; орієнтовна загальна вартість позики – 12 250 грн.
Крім того, п. 4 Договору позики визначено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. 
Згідно п. 6.2 Правил надання грошових кошті у позику ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», проценти за користування Позикою нараховуються на суму Позики (її залишок), виходячи із строку фактичного користування Позикою, починаючи з дня видачі Позики (включно) та до повного погашення Заборгованості за Договором позики, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування Позикою, визначеного Договором позики/додатковими угодами. 
Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents license/ (надалі - «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (п. 5.3 Договору позики).
Із Договору позики, а саме розділу «Позичальник» вбачається, що після анкетних даних відповідача ОСОБА_1 , містяться реквізити електронного платіжного засобу Позичальника, а саме: НОМЕР_1 , а також відомості про електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме: IN47mF12d5 /а.с. 26 зворотній бік/. 
Аналогічні умови кредитування викладені у паспорті позики /а.с. 28-29/.
Згідно довідки ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» №КД-000154101/ТНПП від 20.04.2026р., відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між Компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», підтверджує завершення наступної платіжної операції: дата 11.11.2022 року; номер платежу 68acebee-a4bb-4fd9-80b8-e82cf50a0fb5; сума 7 000 грн.; отримувач - ЕПЗ номер НОМЕР_1 (а.с. зв.б., 24).
Оскільки відповідач в добровільному порядку та у строки, визначені договором позики №72633933 від 11.11.2022р. свої зобов`язання не виконав, то станом на 11.04.2023р. останній має заборгованість за вказаним договором у загальній сумі 28 000 грн., з яких: 7 000 грн. – заборгованість за кредитом, 21 000 грн. – заборгованість за процентами, що стверджується розрахунком заборгованості, складеним первісним кредитором /а.с. 40-41/. 
В подальшому, 03.04.2023р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №033-030423, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося відступити ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ» Сіроко Фінанс» зобов`язалося прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб /а.с. 42-50/.
Із витягу з Реєстру прав вимоги №11/04/23 від 11.04.2023р. до Договору факторингу № 033-030423 від 03.04.2023р. вбачається, що ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 на підставі Договору позики №72633933 в сумі 28 000 грн., з яких: 7 000 грн. – сума заборгованості за тілом; 21 000 грн. – сума заборгованості за процентами за користування /а.с. 50/.
Факт оплати ТОВ «Сіроко Фінанс» ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошових коштів за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу №033-030423 від 03.04.2023р., підтверджується платіжною інструкцією: №1278 від 06.06.2024р. /а.с. зв.б. 48/.
В подальшому, а саме 17.12.2025р. між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» був укладений договір факторингу № 17/12/25-01, відповідно до умов якого ТОВ «Сіроко Фінанс» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» зобов`язалося прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб /а.с. 50 зв.б. – 60/.
Згідно витягу з Реєстру прав вимоги № 17/12/25 до Договору факторингу № 17/12/25-01 від 17.12.2025р. вбачається, що ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 на підставі Договору позики №72633933 від 11.11.2022р. на суму 28 000 грн., з яких: 7 000грн. – сума заборгованості за тілом; 21 000 грн. – сума заборгованості по процентам за користування /а.с. 60-зв.б./.
Факт оплати ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» ТОВ «Сіроко Фінанс» грошових коштів за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу № 17/12/25-01 від 17.12.2025р. підтверджується платіжною інструкцією № 14 від 17.12.2025р. /а.с. 58/.
Згідно розрахунку заборгованості /а.с. 40-41/, заборгованість відповідача за договором позики № 72633933 від 11.11.2022р. складає 28 00 грн., з яких: 7 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 21 000 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом. Зазначена заборгованість нарахована первісним кредитором і в подальшому, ні ТОВ «Сіроко Фінанс», ні позивачем – ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» нарахування процентів за користування позикою не здійснювалося.
Таким чином, ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» набувши статусу нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до ОСОБА_1 про погашення заборгованості за Договором позики № 72633933 від 11.11.2022р.
Отже, між сторонами існує спір щодо виконання грошового зобов`язання, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі – ЦК), Закону України «Про споживче кредитування» та положеннями укладеного між сторонами Кредитного договору.
Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК).
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем були отримані у позику кошти в розмірі 7 000 грн., на умовах та в порядку, що зазначені у договорі позики №72633933 від 11.11.2022р., і він користувався такими коштами, однак допустив порушення своїх зобов`язань в частині повернення позики та сплати процентів за користування позикою, в зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість в загальній сумі 28 000 грн., з яких: 7 000 грн. – заборгованість за позикою (основною сумою), 21 000 грн. – заборгованість за процентами. 
Отже, враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору позики №72633933 від 11.11.2022р. відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 28 000 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в розмірі 2 662,40 грн. та витрат позивача пов`язаних із надсиланням стороні відповідача позовної заяви у розмірі 381,74 грн. /а.с. 14/.
Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
 
Оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, то на, підставі ч. 2 с. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються відповідача.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги №ДО-20260202/001 від 02.02.2026р., укладений між Адвокатом Богомоловим В.В. та ТзОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ», предметом якого є надання клієнту правничої (правової) допомоги, в тому числі представництво інтересів Клієнта в судах та інших органах державної влади та місцевого самоврядування; додаток №1 до договору (прас-лист); додаток №2 до договору (заявка про надання правової допомоги №639); додаток №3 до договору (витяг з акту №639 по надання юридичної допомоги від 01.05.2026р.); платіжну інструкцію №1467 від 15.05.2026р. /а.с. 61-64/.
Згідно витягу з акту №639 по надання юридичної допомоги від 01.05.2026р. до наданої позивачу правничої допомоги входить: усна консультація (з вивчення документів) – 2 години, вартість – 4 000 грн.; складення позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду – 1,60год., вартість – 8 000 грн. Сума наданих послуг та загальний розмір винагороди визначено у розмірі 12000 грн. /а.с. 64/. 
Позивачем заявлено вимогу про компенсацію йому за рахунок відповідача витрат з оплати правової (правничої) допомоги адвоката в сумі 12000 грн. 
Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
Також у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій: 
- усна консультація (з вивчення документів) – 2 години, вартість – 4 000 грн.; 
- складення позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду – 1,60год., вартість – 8 000 грн.
В той же час суд бере до уваги, що спірні правовідносини ґрунтуються на правочині, вчиненому у письмовій формі та стосуються надання позики в розмірі 7 000 грн. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. 
Надання правової допомоги обумовлено консультуванням та складанням процесуальних документів, що здійснювалось Адвокатом Богомоловим В.В. на підставі договору про надання правової допомоги №ДО-20260202/001 від 02.02.2026р. із строком його дії до 31.12.2026р. До того ж укладання такого договору здійснювалось для комплексного супроводу судових справ, в тому числі представництво інтересів Клієнта в суду. Враховуючи, що Реєстр прав вимоги позивача до боржників налічує 6 061 особу, то слід виснувати, що претензійно-позовна робота з боржниками позивача має однотипний характер.
За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт (підготовка справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно складанням позовної заяви з додатками), докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 5 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціну позову, час, витрачений на надання таких послуг, а також відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді).
Таким чином, загальна сума судових витрат, які слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача складає 7 662,40 грн. (2 662,40 грн. + 5 000 грн.).
Що стосується витрат позивача, пов`язаних з підготовкою та направленням документів боржнику, які складають 381,74 грн., то слід зазначити наступне. 
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
На підтвердження понесених витрат позивач надав копію договору №ДТ-СК-30102025 від 30.10.2025р., укладеного між ТОВ «Дірект Технолоджі» (виконавець) та ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» (замовник), відповідно до якого виконавець зобов`язується за дорученням замовника надавати останньому послуги/виконати роботи закупівлі матеріалів, підготовки документів для розсилки клієнтам замовника, включаючи упаковку листів в конверти, організацію поштової розсилки упакованих документів фізичним або юридичним особам, вказаним замовником в якості адресата.
Згідно з додатку №3 від 28.01.2026р. до договору № ДТ-СК-30102025 від 30.10.2025р. сторони погодили вартість послуг робіт за договором що включають друк пакету документів до суду, конвертування, організація поштової доставки за комплект, підготовка поштових документів, обробка бази, поштові витрати (послуги УП), сукупна вартість яких визначена у розмірі 381,74 грн.
Згідно з акта наданих послуг №193 від 25.02.2026р. ТОВ «Дірект Технолоджі» та ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» погодили виконання послуг по друку та відправці документів: кількість 1 послуга, загальною вартістю 229 200 грн. з ПДВ.
Проте, позивачем не було надано суду доказів, що підтверджували б понесені ним витрати у цій справі пов`язані з підготовкою та направленням документів боржнику, оскільки до матеріалів справи не додано жодного доказу на підтвердження того, що ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» замовляло таку послугу у ТОВ «Дірект Технолоджі» за Договором позики № 72633933 від 11.11.2022р. та/або щодо боржника ОСОБА_1 та що послуги, вказані у акті наданих послуг №193 від 25.05.2026р. стосуються саме справи, що розглядається.
Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з підготовкою та направленням документів боржнику у цій справі, тому вважає за необхідне відмовити в частині стягнення судових витрат у сумі 381,74 грн., через недоведеність.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 133, 141, 223, 263-265, 268, 272-279, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 3, 207, 525, 526, 530, 611, 625 - 628, 633, 638, 1054, 1055, 1049, 1056-1 Цивільного кодексу України, суд –

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» (02154, місто Київ, пр.Соборності, будинок 30-А, приміщення 321, ЄДРПОУ 43950742) заборгованість за Договором позики № 72633933 від 11.11.2022р. у загальному розмірі 28 000 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662,40 грн., витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5 000 грн., а всього 35 662,40 грн. 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 21.07.2026 року.

Головуючий: В.М. Скляренко