Справа № 953/3161/25 
н/п 3-в/953/55/26 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2026 р. 

Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Вітюка Р.В.,
за участю секретаря судового засідання Глазько С.О.,
представника ОСОБА_1 – Павлова Є.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові заяву представника ОСОБА_1 про повернення з примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 у вигляді штрафу

УСТАНОВИВ:
У провадженні суду перебував адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Суд постановою від 26.08.2025 ОСОБА_1 визнав винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП, та призначив стягнення у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнув з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.
Харківський апеляційний суд постановою від 11.02.2026 залишив апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 26.08.2025 щодо ОСОБА_1 – без змін.
Київський районний суд міста Харкова постановою від 04.05.2026 відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення (розстрочення) виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.
Харківський апеляційний суд постановою від 30.06.2026 повернув апеляційну скаргу на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 04.05.2026 про відмову у задоволенні заяви про відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення особі, яка її подала разом з доданими до неї матеріалами.
02.09.2026 до суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому він просить повернути з примусового виконання постанову Київського районного суду міста Харкова від 26.08.2025 та надати додатковий строк для самостійного виконання вказаної постанови.
Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_1 не мав змоги отримати зазначену постанову та сплатити штраф, оскільки перебував у зоні активних бойових дій та виконував бойові завдання для забезпечення оборони України.
Суд призначив клопотання до розгляду на 15.09.2026.
15.09.2026 у судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 , підтримав подане ним клопотання. Вказав, що нормативною підставою для повернення постанови з примусового є положення ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".
Суд розглянув подане клопотання та дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2, 300-3 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Наведене положення було також відображено в резолютивній частині постанови Київського районного суду м. Харкова від 26.08.2025.
Так, ОСОБА_1 оскаржив вказану постанову в апеляційному порядку, тобто був обізнаний з її наявністю та, відповідно, змістом (що його притягнуто до адміністративної відповідальності). Відповідно, з указаного моменту набув право на її оскарження і в оскаржуваній постанові було зазначено, що в разі оскарження має сплатити штраф не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Тобто ОСОБА_1 був обізнаний про наявність постанови суду від 26.08.2025, апеляційне оскарження, оскільки сам був ініціатором такого провадження та встановленим строком для сплати штрафу (у разі якщо постанову буде залишено без змін). Відповідно, ОСОБА_1 мав можливість добровільно виконати постанову суду після її перегляду в апеляційній інстанції в добровільному порядку. Доказів неможливості виконання такої заявник не надає.
При цьому суд звертає увагу, що після ухвалення постанови апеляційної інстанції, заявник звертався до суду із заявою про відстрочення (розстрочення) виконання постанови від 26.08.2025, тобто був обізнаний з наявністю постанов першої та апеляційної інстанції. Однак не здійснив добровільного виконання.
Крім того, суд зазначає, що положення КУпАП не передбачають такої процедури, як відкликання постанови з примусового виконання. А тому суд визнає безпідставним посилання заявника на можливість відкликання постанови з примусового виконання.
Суд також визнає необґрунтованим посилання представника на положення ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.
По-перше, указана норма застосовується безпосередньо виконавцем в процесі виконання судового рішення.
По-друге, представник не навів жодної з обставин передбаченої ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", а тому доводи заявника визнаються необґрунтованими та відхиляються судом.
Суд також зазначає, що положеннями ч. 1 ст. 299 КУпАП передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.
Не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення (ч. 1 ст. 303 КУпАП).
Отже, відкликання виконавчого документу (постанови суду) у цьому випадку призведе до пропуску строку для пред`явлення її до виконання, що унеможливить її виконання.
За таких обставин, суд визнає подане представником Лесика М.О. клопотання про відкликання постанови з примусового виконання та надання додаткового строку для її виконання необґрунтованим та відмовляє в його задоволенні.
Керуючись ст. 1, 245, 283, 294, 301, 307 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про повернення з примусового виконання постанови Київського районного суду м. Харкова від 26.08.2025 у справі № 953/3161/25. та надання додаткового строку для самостійного виконання постанови.
Постанова не підлягає апеляційному оскарженню.

Суддя           Роман ВІТЮК