Справа № 346/1214/22
Провадження № 2/346/37/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 червня 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області у складі: 
головуючої судді Третьякової І.В.
за участі секретарів Дутчак Х.В., Гжибовського А.А.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача Чеботаря В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Коломийської міської ради (як правонаступника померлого відповідача ОСОБА_3 ), третя особа – приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Базюк Тамара Володимирівна, про визнання договорів дарування садового будинку та земельної ділянки удаваними та визнання цих договорів договорами купівлі-продажу,
В С Т А Н О В И В :
31.03.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просить визнати удаваними договір дарування садового будинку АДРЕСА_1 від 10.07.2018 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №1430 та договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,0656 га для індивідуального садівництва, кадастровий номер 2623286901:01:028:0270, що знаходиться в с.Сопів Коломийського району Івано-Франківської області від 10.07.2018 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №1433, та просить визнати за ним право власності на 1/2 частини вказаного садового будинку та земельної ділянки.
Позов обгрунтовано тим, що 09.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладео шлюб. В шлюбі подружжям розпочато пошук житла для спільного проживання. З оголошення їм стало відомо, що ОСОБА_3 відчуджує належний йому на праві власності садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 . При зустрічі з ОСОБА_3 вони погодилися купити в нього садовий будинк, за що сплатили йому аванс, через якийсь час доплатили ще частину коштів, а залишок суми було сплачено перед зверненням до нотаріуса. До звернення до нотаріуса для належного оформлення договору купівлі-продажу позивач разом з ОСОБА_2 отримували замість ОСОБА_3 документи: технічний паспорт на садовий будинок, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оцінку про вартість садового будинку та на земельну ділянку та інші, без яких нотаріус не мав можливості посвідчити відповідні договори. Після отримання всіх необхідних документів сторони звернулися до приватного нотаріуса Базюк Т.В, в якої були оформлені договори дарування майна, а не договори купівлі-продажу з метою сплати податку в меншому розмірі через складне матеріальне становище. Після укладення договорів подружжя розпочало реконструкцію придбаного садового будинку, провели ремонтні роботи для можливості повноцінного проживання в ньому сім`єю. Однак в грудні 2020 позивач отримав інвалдність І групи, спільне проживання з ОСОБА_2 припинилося на початку лютого 2022 року, і йому стало відомо, що ОСОБА_2 виїхала за межі України. Через деякий час він побачив оголошення на сайті OLX про здачу в оренду та/або продаж спірного садового будинку, на що свого дозволу він не давав. 
Дана обставина, на думку позивача, свідчить про порушення його прав та законних інтересів, оскільки садовий будинк зареєстрований за відповдіачем за договором дарування. Позивач вважає, що на відміну від договору купівлі-продажу, договір дарування є безоплатним, а тому між відповідачами дійсно були укладені договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки.
Удаваність договорів дарування, а також та обставина, що ОСОБА_3 отримав гроші за продаж належного йому садового будинку та земельної ділянким буде підтверджено показами свідків.
Оскільки спірний садовий будинок та земельну ділянку ним та відповідачкою ОСОБА_2 надуте в шлюбі, як подружжя, то з посиланням на норми Сімейного кодексу України, позивач зазначає, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому провсив визнати за ним право власності на 1/2 частку цього майна.
Відзив на позовну заяву
21.07.2022 року відповідачка ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4 подала відзив на позовну заяву, де заперечила проти позову та просила відмовити в його задоволенні.
В обгрунтування зазначила, що сторони перебували в шлюбі з 09.01.2018 року, спірне майно придбали 10.07.2018 року. В цей час позивач офіційно не працював, інколи підробляв ремонтуючи техніку, а тому сім`ю повністю утримувала ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_2 на банківських рахунках АТ КБ «Приватбанк» мала грошовіі кошти, отримані ще до одруження. З банківських рахунків відповідачкою ОСОБА_2 було знято 331 тис. 210 гривень, що підтверджується банківськими виписками, за рахунок яких було придбано спірне майно та оформлено неодхідні правовстановлюючі документи. Тому спірні садовий будинок та земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_2 . Крім того, реконструкцію будинку робили без відповідних будівельно-дозвльних документів, а тому на даний час він є самочинним будівництвом і не може бути об`єктом права власності. 
Відповідь на відзив
Позивач ОСОБА_1 відповідь на відзив не подавав, однак 05.09.2022 подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що спірний садовий будинок та земельну ділянку він з відповідачкою придбав за грошові кошти, а не через безоплатне дарування, та на підтвердження цих обставин долучив розписки ОСОБА_3 про отримання грошових коштів та виписки по банківському рахунку.
В поясненнях від 27.02.2023 представник відповдіача ОСОБА_2 адвокат Волошанська О.І. зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Реконструкція спірного садового будинку відбулася без отримання дозвльної документації, без належно затвердженного проекту, що тягне за собою визнання такого будівництва самочинним, а це має наслідком неможливість визнання його обєктом спільної сумісної власності подружжя і це майно не підлягає поділу. Крім того, зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт укладення правочинів купівлі-продажу, а не дарування. Вважає, що розписки, надані позивачем як доказ оплатності правочину підлягають дослідженню, оскільки написані від імені ОСОБА_3 різними почерками, одна розписка дається ОСОБА_1 , а друга ОСОБА_2 .
В письмових поясненнях від 29.01.2026 відповідачка ОСОБА_2 зазначає, що вона є законною власницею садового будинку та земельної ділянки на підставі договорів дарування, посвідчених нотаріусом. Будь які твердження позивача про їх удаваність є його припущенням, не підтвердженні належними доказами. Коштів за спірне майно вона не отримувала та не передавала, участі у написанні та підписанні розписок, наданих позивачем вона не брала. Реконструкцію будинку зробила за власні кошти.
Процесуальні дії суду
01.04.2022 ухвавлою судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Беркещук Б.Б. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.
01.04.2022 ухвавлою судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Беркещук Б.Б. частково задоволено заяву ОСОБА_1 та накладено арешт на садовий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, площею 0,0656га для індивідуального садівництва в с.Сопів Коломийського району Івано-Франківської області з кадастровим номером: 2623286901:01:028:0270, до набрання рішенням законної сили.
Ухвалою Коломийського міськрайонного Івано-Франківської області від 20.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
За клопотаннями представників сторін суд неодноразово відкладав розгляд справи.
23.05.2023 представник позивача адвокат Чеботар В.В. подав суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати удаваними договір дарування садового будинку АДРЕСА_1 від 10.07.2018 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №1430 та договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,0656 га для індивідуального садівництва, кадастровий номер 2623286901:01:028:0270, що знаходиться в с.Сопів Коломийського району Івано-Франківської області від 10.07.2018 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №1433 та визнати їх договарами купівлі-продажу, а також просив залишити без розгляду вимогу щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спірного садового будинку та земельної ділянки.
Ухвалою Коломийського міськрайонного Івано-Франківської області від 02.05.2024 залучено до участі у даній справі приватного нотаріуса Коломийського міського нотаруального округу Базюк Т.В. в якості третьої особи, яка не заявляє самостйних вимог щодо предмета спору.
На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025 , відповдно до розпорядження керіівника апарату суду №01-11/132/2025 від 14.04.2025, справу передано судді Третьяковій І.В.
24.04.2025 ухвалою судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Третьякової І.В. цивільну справу принято до свого провадження та призначено судове засідання на 21.05.2025.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.06.2025 року витребувано з Коломийського ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повний витяг з актового запису про смерть ОСОБА_3 
04.07.2025 року отримано витребувані документи.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.09.2025 року витребувано у державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної оконтори відомості про спадкоємців ОСОБА_3 
29.09.2025 року отримано витребувані документи.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.09.2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чеботаря В.В. від 23.05.2025 задоволено та позов ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на 1/2 частини садового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0656га для індивідуального садівництва в с.Сопів Коломийського району Івано-Франківської області з кадастровим номером: 2623286901:01:028:0270 – залишено без розгляду. Прийнято заяву про збільшення позовних вимог, а саме про визнання договору дарування садового будинку АДРЕСА_1 від 10.07.2018 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №1430 та договору дарування земельної ділянки загальною площею 0,0656 га для індивідуального садівництва, кадастровий номер 2623286901:01:028:0270, що знаходиться в с.Сопів Коломийського району Івано-Франківської області від 10.07.2018 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №1433 удаваними та визнати їх договарами купівлі-продажу.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.12.2025 року залучено Коломийську міську раду Івано_Франківської області до участі в справі в якості правонаступника померлого відповідача ОСОБА_3 в процесуальному статусі співвідповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов, просив його задовольнити, з підстав зазначених в ньому. Пояснив, що 09.01.2018 він одружився з ОСОБА_2 . Разом з нею та двома її дітьми вони проживали в квартирі в АДРЕСА_2 , але мали намір придбати більше житло. На сайті оголошень OLX знайшли оголошення про продаж садового будинку із підведеним газом та світлом та земельну ділянку 6 соток в с.Сопів Коломийського району. Продавцем був ОСОБА_5 , який назвав вартість майна 9000 доларів США. Їм підійшов будинок та земельна ділянка і вони з продавцем домовилися про покупку за 8000 доларів США. На той час, позивач, як учасник АТО отримав у власність земельну ділянку, яку мав намір продати, а виручені від продажу кошти використати на придбання будинку та земельної ділянки в с.Сопів. Оскільки грошей на той час не було, він взяв в борг у товариша ОСОБА_6 8000 доларів США. Розписку не писав, все відбувалося на довірі. Цей борг позивач повернув після продажу належної йому земельної ділянки. На початку літа 2018 року він з дружиною ОСОБА_2 прийшли до ОСОБА_3 і передали йому 1000 доларів США завдатку в рахунок за придбаний садовий будинок та земельну дялянку. Розписку про отримання грошей писала дружина ОСОБА_7 ОСОБА_8 , яка на даний час померла, під диктовку ОСОБА_2 . ОСОБА_5 розписався в розписці. Оскільки у ОСОБА_3 не було готових документів, необхідних для нотаріального посвідчення договору, позивач разом з дружиною протягом місяця отримав необхідні документи (звті про оцінку, техпаспорт тощо). Другий платіж в сумі 7000 доларів США був здійснений в день оформлення договорів. Він передав ОСОБА_9 грошові кошти, ОСОБА_3 розписався в розписці. Хто писав розписку він не пам`ятає. Самі договори в день укладання він не читав, тому не знав, що нотаріус посвідчив саме договори дарування. А пізніше дружина пояснила, що при такому оформленні платиться менший податок. Після придбання будинку він розпочав його реконструкцію. Гроші мав від продажу авто, а також заробляв на ремонті техніки. ОСОБА_2 працювала у військоматі, не мала великих грошей, тому не вкладала власні гроші в придбання та реконструкцію будинку.
Представник позивача адвокат Чеботар В.В. підтримав позов та просив його задовольнити та визнати договори дарування садового будинку та земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 удаваними, оскільки сторони насправді вчинили договори купівлі-продажу і визнати їх договорами купівлі-продажу. 
Відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача Коломийської міської ради, як правонаступник відповідача ОСОБА_3 ,, в судове засідання неодноразово не з`явилися , були належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи, причини своєї неявки не повідомили.
Відповідач ОСОБА_2 , неодноразово надсилала на адресу суду через своїх представників та особисто через систему електронний суд відзив, пояснення, заяви, клопотання, в яких остання висловлювала свою позицію щодо позовних вимог, що розцінюється судом як обізнаність відповідачки про розгляд даної справи судом. В матеріалах справи міститься заява відповідачки ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутності та підтримання позиції висловленої в поясненнях її представника ОСОБА_10 (т.1 а.с.194)
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Коломийського міського нотаруального округу Базюк Т.В. в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена прочас та місце розгляду справи.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Судом встановлено, що 09.01.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_11 (після укладення шлюбу - ОСОБА_12 ) зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідцтва про шлюб серія НОМЕР_1 (т.1 а.с. 16).
Під час перебування сторін у шлюбі – 10.07.2018 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаруального округу ОСОБА_13 було посвідчено два договори дарування, а саме:
- договір дарування садового будинку, відповідно до якого ОСОБА_3 безоплатно передає у власність ОСОБА_2 садовий будинок АДРЕСА_1 . Садовий будинок загальною площею 26,9 кв.м, матеріал стін - цегла. Садовий будмнок знаходиться на належній ОСОБА_3 земельній ділянці площею 0,0656 га кадастровий номер 2623286901:01:028:0270. Оціночна (ринкова) вартість садового будинку становить 9936,00 грн. (т.1 а.с. 8-10);
- договір дарування земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 безоплатно передає у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0656 га, для індивідуального садівництва, що розташована в с.Сопів Коломийського району Івано-Франківської облатсі кадастровий номер 2623286901:01:028:0270. Оціночна (ринкова) вартість земельної ділянки становить 8948,00 грн. (т.1 а.с. 11-13).
Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 10.07.2018 року (т.1 а.с. 14,15).
Відповідно до копії розписки про отримання грошей від 02.06.2018, ОСОБА_3 02.06.2018 негайно по скоєній розписці отримав від ОСОБА_2 одну тисячу доларів завдатку за земельну ділянку та будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 . Будинок заг. площею 30,86 кв.м., земельна ділянка площею 0,0656 га, які знаходяться в стадії оформлення акту права власності на садовий будинок. Документи необхідні на оформлення договору купівлі-продажу (дарування) ОСОБА_3 зобов`язується підготувати протягом шестдесяти календарних днів починаючи з дня отримання грошей. В свою чергу ОСОБА_3 зобов`язуєся не продавати, не виставляти і не пропонувати на продаж вище вказане майно. Гроші за вище вказану земельну ділянку і садовий будинок по розписці ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 частково, по оформленню решти необхідних документів, повинна додати ще сім тисяч доларів, претензій не маю.Розписка підписана ОСОБА_3 , складена при двох свідках ОСОБА_14 , ОСОБА_1 та підписана ними (т.1 а.с.124)
Відповідно до копії розписки про отримання грошей від 10.07.2018, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7000 доларів США за проданий ним садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0656 га, що знаходиться в с.Сопів Коломийського району Івано-Франківської області кадастровий номер 2623286901:01:028:0270 за договором від 10.07.2018. Оплата проведена в повному обсязі. Претензій до ОСОБА_15 не має. Розписка підписана ОСОБА_3 (т.1 а.с.123)
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено актовий запис №229 Коломийським відділом ДРВЦС у Коломийському раойну Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (т.2 а.с.94-95)
Відповідно до листа державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори від 20.09.2025 та інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 20.09.2025, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа відсутня (т.2 а.с.113,114)
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що з ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2 знайома. Її чоловік ОСОБА_17 дружить з ОСОБА_12 з 2000-х років. Приблизно у 2018 році, більш точну дату вона не пам`ятає, ОСОБА_18 звернувся до її чоловіка з проханням позичити йому гроші на купівлю житла. Чоловік погодився, але, т.я. він перебував в той час за кордоном, то попросив її передати ОСОБА_19 кошти, частина грошей була вдома, а частину чоловік переказав через WesternUnion, всього вона передала ОСОБА_1 8000 доларів США. ОСОБА_1 придбав в с.Сопів хату, а борг чоловікові повернув тоді, коли продав свою земельну ділянку, приблизно через півроку. Як саме оформили придбання будинку свідку не відомо.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що з ОСОБА_1 знайомий з 2006 року. Перед війною він одружився, і тоді свідок познайомився з його дружиною ОСОБА_21 . Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що він з дружиною придбали будинок і земельну ділянку в с.Сопів за кошти, які ОСОБА_1 отримав від прдажу земельної ділянки отриманої як учаснк АТО, за яку конкретно суму свідку не відомо. До отриманої травми ОСОБА_1 займався будівництвом будинку, в цьому будинку він проживає і нині.
Свідок ОСОБА_22 , в судовому засіданні показав, що з ОСОБА_1 знайомий з 2000 року, неодноразово допомагав йому при придбанні земельної ділянки та дачного будинку в с.Сопів. Спершу ОСОБА_12 позичив у свідка 150 доларів для внесення завдатку за ділянку, а пізніше позичав для придбання будівельних матеріалів. Свідку невідіомо за яку суму був придбаний будинок та земельна ділянка ОСОБА_1 , але відомо з його слів, що за гроші, від продажу його земельної ділянки, яку він отримав як учасник АТО. Який саме оформляли договір при придбанні будинку та земельної ділянки в с.Сопів свідку було не відомо, але пізніше дізнався, що оформили договір дарування, що здивувало свідка, оскільки за майно передавалися гроші.
Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні показав, що знайомий з ОСОБА_1 з 1995 року, з ОСОБА_24 знайомий як з його дружиною. Свідку відомо, що в 2016-2017 році, коли ОСОБА_1 повернувся з АТО йому наділили земельну ділянку і він планував будівництво. В той час жив з мамою. У 2018 році він одружився з ОСОБА_21 , у якої було двоє дітей, і сім`ї було тісно жити в орендованій квартирі. ОСОБА_1 познайомився з ОСОБА_3 , який хотів продати будинок і земельну ділянку в с.Сопів, запрпонував ОСОБА_1 за 15000 доларів, але потім зменшив суму і продав за 8000 доларів. Першу частину, як завдаток ОСОБА_18 передав 1000 доларів. Свідок для цього позичав 850 доларів, а ОСОБА_22 ще 150 доларів. При предачі ОСОБА_25 завдатку свідок був присутній. Другу частину коштів передавали пізніше. Свідок особисто їздив до ОСОБА_3 додому, де писав розписку від його імені, а ОСОБА_25 диктовав текст з першої розписки, оскільки ОСОБА_25 не міг писати сам через стан здоров`я. Свідку відомо зі слів ОСОБА_25 , що першу розписку писала дружина ОСОБА_26 , а він її підписав. Зі слів ОСОБА_25 свідку відомо, що другу частину грошей йому передали у нотаріуса, при свідкові гроші не передавалися. Свідку відомо, що оформили договір дарування будинку та земельної ділянки, бо так просила ОСОБА_21 , це відомо свідку зі слів ОСОБА_25 . З ОСОБА_25 свідок бачився під час слухання даної справи іншим суддею, тоді ОСОБА_25 мав би взяти участь в розгляді справи по відеоконференції, бо він був не ходячий, але засідання не відбулося.
Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні показав, що знайомий з сімєю ОСОБА_12 , т.я. проживає з ними по сусідству з літа 2018 року, з того часу, як вони придбали будинок в АДРЕСА_1 . До цього цей дачний будинок належав ОСОБА_3 він там не жив, тільки приїжджав, як на дачу, садив город. Його перша дружина померла, він одружився вдруге, через стан здоровя йому було важко обробляти ділянку. ОСОБА_3 хотів продати будинок і земельну ділянку і радився з ним щодо ціни, бо хотів продати за 15000 доларів. Коли з`явився покупець ОСОБА_1 , ОСОБА_3 радився як краще оформити договір купівлі-продажу чи договір дарування. Тоді він порадив договір дарування, щоб менше заплатити податок. Пізніше він цікавився у ОСОБА_3 , чи продав він будинок з земельною ділянкою за 15000 доларів, на що він відповід що продав за 8000 доларів. В літку 2018 з`явився ОСОБА_12 з дружиною, вони почали перебудівництво будинку, за півроку завершили другий поверх та заїхали жити разом з двома дітьми.
Показання вказаних свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність не викликають сумнів у суду, є такими, що узгоджуються з позицією позивача та іншими доказами у справі, а тому суд бере їх до уваги при ухвалені рішення.
Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.
Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (частини перша, друга статті 235 ЦК України).
Тлумачення статті 235 ЦК України свідчить, що сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦКУкраїни) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.
Тобто, заявляючи вимогу про визнання про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.
До таких висновків прийшов Верховний Суд в постанові від 31.03.2022 в справі № 638/6549/17. Подібні за змістом висновки містяться й у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року в справі № 369/11750/15-ц, від 29 січня 2020 року в справі № 711/2892/19-ц, від 13 лютого 2020 року в справі № 761/12145/17 та від 23 січня 2019 року в справі № 522/14890/16-ц.
У справі, що розглядається судом, обґрунтовуючи удаваність оспорюваних договорів дарування, позивач посилається на те, що насправді сторони приховали укладення договорів купівлі-продажу, а отже між сторонами насли інші права та обов`язки, ніж ті, що передбачені удаваними договорами і це впливає на права та законні інтереси позивача.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Тобто, суттєвою відмінністю між договором дарування та договором купівлі-продажу є їх безоплатність та оплатність відповідно.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).
Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.
Таким чином, пред`являючи позов про визнання договорів дарування удаваними з тих підстав, що насправді було укладено договір купівлі-продажу, позивач має довести, що сторони договору мали на меті досягнення наслідків та встановлення між ними прав і обов`язків, характерних саме для договору купівлі-продажу, зокрема, факт отримання продавцем коштів за відчужуване майно.
У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі №6-1026цс16 вказано, що сторони удаваного договору дарування вочевидь будуть приховувати від інших осіб свою домовленість про відчуження майна за плату, факт отримання такої оплати тощо. Тому встановити факт усної домовленості про оплату та сам факт оплати, яка зазвичай відбувається у готівковій формі та за відсутності свідків, або з використанням інших, більш складних способів, дуже складно або неможливо. Відтак, доведення удаваності правочину відбувається не лише шляхом аналізу змісту укладеного правочину (удаваність якого доводиться позивачем), а за допомогою інших, непрямих доказів (зняття обдарованим готівки з банківського рахунку, укладення ним договору займу, публікація оголошень про продаж предмету, який потім був подарований, відсутність родинних чи інших зв`язків, відсутність зрозумілого мотиву укладення договору дарування майна тощо).

Обставину передачі гршових коштів за придбане майно позивач довів копіями розписок про отримання ОСОБА_3 грошових коштів від ОСОБА_2 в сумі 1000 доларів США та ОСОБА_1 в сумі 7000 доларв США за продану ним земельну ділянку та садовий будинок в АДРЕСА_1 , показами свідків, які узгоджуються між собою та поясненнями позивача та не спростовані відповідачем, визнані судом належними та допустимими доказами.
Написання вказаних розписок від імені ОСОБА_3 різними почерками, на що було звернуто увагу представника відповідачки, пояснив в судовому засіданні позивач та свідок ОСОБА_23 , а саме те, що першу розписку від 02.06.2018 року від імені ОСОБА_3 писала дружина ОСОБА_3 ОСОБА_14 , а другу розписку писав свідок ОСОБА_23 , оскільки ОСОБА_3 за станом здоровя не міг її написати, але підписав обидві розписки саме ОСОБА_3 . Підстав для сумніву в правдивості цих свідчень у суду немає. 
Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву від 21.07.2022 через свого представника визнавала факт оплатності договорів, оспарювала лише факт належності грошових коштів, за які придбано земельну ділянку та садовий будинок, стверджувала, що земельна ділянка та садовий будинок придбані за належні їй на праві її особистої власності грошові кошти, та доводила цей факт банківськими виписками по її рахунках, що також доводить удаваність договорів дарування, які насправді були договорами купівлі-продажу.
Крім того, суд бере до уваги, що сторони оспорюваних договорів не мали родинних, близьких, дружніх тощо звязків, не були знайомі до моменту відчудження об`єктів нерухомості, що вказує на відсутність зрозумілого мотиву укладення договору дарування майна між сторонніми особами. 
Натомість пояснення позивача та свідків про вибір сторін договору укласти саме договори дарування можливістю оплати податку в меншому розмірі, ніж при оформлені договорів купівлі-продажу, є більш вірогідним, та вказують на наявність мети приховання договорів купівлі-продажу. 
З урахуванням встановлених обставин справи суд приходить до висновку, що дійсна спрямованість волі сторін при укладанні договорів дарування земельної ділянки та садового будинку від 10.07.2018 року була направлена на приховання договорів купівлі-продажу, з метою уникнути усіх податків, що підлягають сплаті при оформленні саме договорів купівлі-продажу. Договір дарування є договором безоплатним, а надані до справи письмові докази та покази свідків свідчать, що ОСОБА_3 отримав кошти за продаж земельної ділянки та садового будинку АДРЕСА_1 , що не заперечувала ОСОБА_2 , у зв`язку із чим наявні підстави для визнання договорів дарування від 10.07.2018 року – удаваним та визнання їх договорами купівлі-продажу. 
На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задовленню.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 203, 235, 655, 717 ЦК України, статтями 2, 4, 9, 10-13, 76-81,89, 259,263-265,268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити.
Визнати договір дарування садового будинку АДРЕСА_1 від 10.07.2018 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №1430 та договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,0656 га для індивідуального садівництва, кадастровий номер 2623286901:01:028:0270, що знаходиться в с.Сопів Коломийського району Івано-Франківської області від 10.07.2018 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №1433 - удаваними правочинами та визнати ці договори договорами купівлі-продажу.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційноїінстанції за наслідками апеляційногоперегляду.
Повне судове рішення складено 07.07.2026 року, з урахуванням перебування головуючої судді у відпустці 03.07.2026 та на навчанні 06.07.2026 року.

Суддя: 	Третьякова І. В.