Справа № 314/4109/25
Провадження № 2-о/314/22/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2026 року  м.Вільнянськ 
Справа № 314/4109/25;
провадження № 2/314/22/2026;
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кіяшко В.О.,
секретар судового засідання Румянцева А.М.,
учасники справи:
- заявник ОСОБА_1 ;
- заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 ;
- заінтересована особа Міністерство оборони України.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи № 314/4109/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України про встановлення юридичного факту перебування на утриманні,
за участю: 
представника заявника адвоката    Мартинишина П.В.
стислий виклад позицій заявника.
Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту перебування на утриманні.
Заявлені вимоги заявниця мотивувала тим, що 11.12.2021 року Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому району Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) між нею заявницею ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , був зареєстрований шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис № 156.
Під час реєстрації шлюбу подружжя не мали наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків, а за весь час перебування у шлюбі подружжя не жили однією родиною, не мали спільного побуту, спільних витрат, не вели спільне господарство, не піклувалися один про одного. Такий намір реєстрації шлюбу був зроблений, оскільки заявниця була вагітна і бажала, щоб у її дитини був батько. Про те, батько дитини ОСОБА_3 за період вагітності заявниці, покинув їх і його місцезнаходження на даний час невідоме, а таким чином, заявниця не була на утриманні чоловіка і таких шлюб вважає фіктивним.
Заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною сестрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які разом проживали з 2005 року у будинку який подарували батьки, за адресою АДРЕСА_1 .
Між заявницею та братом ОСОБА_4 , були теплі та щирі стосунки. Весь час з дитинства брат піклувався та допомагав сестрі. Більш рідного чим брат, у заявниці родичів не було. Близьких родичів у брата ОСОБА_4 , також не було, дружина та батьки померлі.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у заявниці народилася дитина ОСОБА_5 , з того часу та теперішній день вона перебуває у декретній відпустці, у зв`язку із чим заявниця втратила роботу, можливість заробляти кошти та не має власного джерела доходу. Брат ОСОБА_4 , весь час був поруч з нею проявляв турботу, піклувався, постійно надавав матеріальну допомогу, купляв продукти харчування, брав участь у витратах на утримання житла, забезпечував всім необхідним для повноцінного життя та навіть займався виховуванням її дитини ОСОБА_5 , яка приходиться йому племінником.
Довідкою з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом 28.08.2025 року з січня 2024 року по липень 2025 року заявниця ОСОБА_1 , мала низький матеріальний дохід у вигляді соціальних виплат на утримання дитини, (декретні кошти).
18.11.2024 року брат заявниці ОСОБА_4 , був призваний під час мобілізації і направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Перебуваючи на військовій службі брат ОСОБА_4 , постійно допомагав готівкою формою та перераховував грошеві кошти на батьківські рахунки заявниці у якості матеріальної допомоги на її утримування.
18.02.2025 року заявниці надійшло сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що її брат, номер обслуги 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу З мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвістіпід час виконання бойового завдання, в наслідок штурмових дій ворога в районі населеному пункті Зелене поле, Краматорського району Донецької області.
Заявниця звернулася до органів Національної поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме заявила факт зниклого безвісті її брата солдата ОСОБА_4 , відомості внесені до ЄРДР за № 120250820300000105 від 19.02.2025 року відділом поліції № 1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, для подальших дій спрямованих на його розшук. Одна, на сьогоднішній день будь-якої інформації про добровільну здачу в полон, самовільного залишення місця служби або дезертирства солдатом ОСОБА_4 не виявлено.
Далі, 20.02.2025 року заявниця звернулася до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразового грошевого забезпечення безвісті зниклого солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
23.04.2025 року надійшла заява від військової частини НОМЕР_1 про відмову про виплату одноразового грошевого забезпечення в якій зазначено, що сестра ОСОБА_1 , не надала документів, які підтверджують факт перебування на утриманні брата солдата ОСОБА_4 , який безвісти зник.
Заявниця вважає, що перебувала на утриманні у свого брата ОСОБА_4 та має підстави звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту перебування фізичної особи на утриманні, що дає їй підстави для отримання одноразового грошевого забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_4 при виконанні бойового завдання.

Представник заявниці адвокат Мартинишин П.В. у судовому засіданні на заяві наполягав, просив суд заяву задовольнити.
Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явились, надали письмові пояснення, які долучені до справи.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.
Заявниця  ОСОБА_1 15.09.2025 звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області, зацікавлена особа: Військова частина НОМЕР_1 про встановлення юридичного факту перебування на утриманні.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 30.09.2025 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, залучено заінтересовану особу Міністерство оборони України. Роз`яснено заінтересованим особам, право подати письмові заперечення проти заяви та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються.
13.11.2025 від Міністерства оброни України надійшли пояснення по справі.
24.11.2025 від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі.
16.12.2025 ухвалою суду витребувана інформація із Вільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
25.02.2026 від Міністерство оборони України на адресу суду надійшли клопотання.
08.04.2026 ухвалою суду відмовлено в зупиненні провадження по справі.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Вислухавши представника заявниці, свідків, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши надані докази, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини.
11.12.2021 року Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому району Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) між заявницею ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , був зареєстрований шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис № 156. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 у заявниці та її чоловіка народився син ОСОБА_5 .

Заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною сестрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.02.2025 року заявниці надійшло сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що її брат, номер обслуги 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу З мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвістіпід час виконання бойового завдання, в наслідок штурмових дій ворога в районі населеному пункті Зелене поле, Краматорського району Донецької області.
Заявниця звернулася до органів Національної поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме заявила факт зниклого безвісті її брата солдата ОСОБА_4 , відомості внесені до ЄРДР за № 120250820300000105 від 19.02.2025 року відділом поліції № 1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, для подальших дій спрямованих на його розшук. Одна, на сьогоднішній день будь-якої інформації про добровільну здачу в полон, самовільного залишення місця служби або дезертирства солдатом ОСОБА_4 не виявлено.
Далі, 20.02.2025 року заявниця звернулася до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразового грошевого забезпечення безвісті зниклого солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
23.04.2025 року надійшла заява від військової частини НОМЕР_1 про відмову про виплату одноразового грошевого забезпечення в якій зазначено, що сестра ОСОБА_1 , не надала документів, які підтверджують факт перебування на утриманні брата солдата ОСОБА_4 , який безвісти зник.
Заявниця вважає, що вона перебувала на утриманні у брата ОСОБА_4 та має підстави звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту перебування фізичної особи на утриманні, що дає їй підстави для отримання одноразового грошевого забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_4 при виконанні бойового завдання.

Оцінка аргументів учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умови, що такі факти породжують юридичні наслідки, їх встановлення не пов`язане з вирішенням спору про право, заявник не має іншої можливості отримати документ, який посвідчує відповідний факт, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.
За змістом частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі військовослужбовця є гарантованою державою виплатою особам, які відповідно до закону мають право на її отримання.
Предметом розгляду у даній справі є встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні її брата ОСОБА_4 , який зник безвісті під час проходження військової служби та виконання обов`язків із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною сестрою зниклого безвісті солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом при народження як заявниці так і ОСОБА_4 в яких їх матір`ю зазначена ОСОБА_6 .
08.04.2026 рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області заяву ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою – задоволено. Оголошено померлим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України; військовослужбовця (солдата номеру обслуги 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону частини НОМЕР_1 ), який зник безвісті під час виконання бойового завдання у районі н.п. Зелене поле, Краматорського району, Донецької області. Датою смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце смерті н.п. Зелене поле, Краматорського району, Донецької області. 15.05.2026 рішення набрало законної сили.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що сім`ям загиблих військовослужбовців виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками між особами, визначеними статтею 16-1 Закону №2011-ХІІ.
Відповідно до статті 16-1 Закону №2011-ХІІ право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки загиблого, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, а також утриманці загиблого (померлого).
Зазначеною нормою визначено, що утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ.
Згідно з частиною першою статті 30 Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих військовослужбовців, які перебували на їх утриманні.
Відповідно до ст. 29 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-XII від 09.04.1992, із змінами та доповненнями, (надалі Закон № 2262) - пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті. Згідно до ст. 30 Закону № 2262 - право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих , померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильсько катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю.
Для батьків і дружин (чоловіків) окремих категорій загиблих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом Кабінет Міністрів України може встановлювати інші умови призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.98) - при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що:- за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні (ст.37 Закону України "Про пенсійне забезпечення").
Відповідно до статті 31 Закону №2262-ХІІ члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на повному утриманні померлого або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Отже, для виникнення права на отримання соціальних гарантій та виплат, передбачених законодавством для утриманців загиблого військовослужбовця, юридичне значення має встановлення факту перебування особи на утриманні загиблого годувальника.
Таким чином, встановлення зазначеного юридичного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки є необхідною передумовою для звернення до компетентного органу з питання реалізації прав, передбачених законодавством. Разом із тим саме по собі встановлення такого факту не звільняє заявницю від обов`язку довести наявність усіх передбачених законом підстав для його встановлення.

На підтвердження обставини спільного проживання заявниці та загиблого брата ОСОБА_4 однією сім`єю суду надані наступні докази:
- в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які в судовому засіданні надали свідчення, що заявниця та її брат ОСОБА_10 мешкали разом в батьківському будинку за адресою АДРЕСА_1 (документи кому належить будинок суду не надано), брат постійно допомагав сестрі;
- надана довідка від 28.08.2025 року за № 195 про фактичне місце проживання, видана виконавчим комітетом Петро-Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, в якій зазначено, що за адресою АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , брат ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (без реєстрації), син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та НЕ ПРОЖИВАЄ чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;
- акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 28.08.2025 року за № 196 вбачається, що ОСОБА_1 є власником даного об`єкту нерухомого майна та проживає там разом з братом ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Додатково в акті комісія зазначила, що брат ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав за адресою: АДРЕСА_1 із своєю сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Протягом усього часу спільного проживання, брат і сестра вели спільне господарство, брат допомагав у побуті, доглядав за домом та землею, також брат ОСОБА_4 , надавав фінансову допомогу, зокрема оплачував частину витрат на продукти, ліки, оплату комунальних послуг. ОСОБА_1 , знаходилась на утриманні у брата майже 3роки. Взаємовідносини між братом і сестрою носили характер постійного матеріального та побутового взаємозабезпечення;
- квитанції про отримання коштів ОСОБА_1 від ОСОБА_4 на суму 195050грн, 1950грн, 402,01грн,301,51грн, 703,52грн, 603,02грн, 1210грн, 4290грн (період переводу коштів квітень 2024 по червень 2024, та один платіж грудень 2024) ;
- квитанції про переведення ОСОБА_4 грошових коштів на картку: НОМЕР_2 - сума 3600грн, надана довідка що номер рахунку НОМЕР_3 належить ОСОБА_1 ( платіж грудень 2024);
- квитанції про переведення ОСОБА_4 грошових коштів на картку НОМЕР_4 - суми 2500грн, 1800грн, 5000грн, 1150грн, 500грн, 3000грн (відсутня інформація кому належить вказаний рахунок). 

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд виходить із того, що сам по собі факт спільного проживання та ведення спільного господарства не є достатнім для встановлення факту перебування на утриманні. Разом із тим такі обставини підлягають оцінці разом з іншими доказами щодо характеру та значення матеріальної допомоги, яку надавав померлий.
Для батьків і дружин (чоловіків) окремих категорій загиблих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, Кабінет Міністрів України може встановлювати інші умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (частина перша статті 31 Закону № 2262-ХІІ).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975; у редакції, чинній на момент загибелі ОСОБА_4 ).
Положеннями пункту 5 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця. Члени сім`ї та батьки загиблого визначаються відповідно до положень Сімейного кодексу України, а утриманці відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
У пункті 10 Порядку № 975 визначено перелік документів, які подають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога.
Зокрема, передбачено, що особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні, додають до заяви рішення суду або нотаріально посвідчений правочин, що підтверджує факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого).
Як уже зазначалося, для цілей визначення того, чи є особа утриманцем у розумінні чинного законодавства, необхідно встановити, чи має така особа право на призначення пенсії у разі втрати годувальника відповідно до положень Закону № 2262-ХІІ.
Тому застосовним у питанні підтвердження факту перебування особи на утриманні для цілей отримання одноразової грошової допомоги є Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі Порядок № 3-1).
Відповідно до пункту 13 розділу ІІ Порядку № 3-1 документами, що підтверджують перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, є, зокрема, рішення суду про встановлення факту перебування непрацездатного члена сім`ї на утриманні померлого годувальника.
Отже, як Порядком № 975, так і Порядком № 3-1 передбачено подання особою, яка перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця, відповідного судового рішення про встановлення цього юридичного факту.
Положення статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975 свідчать про те, що для цілей призначення та отримання одноразової грошової допомоги утриманці визначаються відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
З огляду на викладене, слід враховувати, що:
- встановлення судом факту перебування фізичної особи на утриманні прямо передбачено пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України;
- для отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975 та оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Порядку № 3-1 подається рішення суду, яке підтверджує факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого);
- встановлення такого факту має самостійне юридичне значення, оскільки є необхідною умовою для реалізації особою прав, гарантованих законодавством у сфері соціального захисту членів сімей та утриманців загиблих військовослужбовців.
Отже, гарантією реалізації права на соціальний захист утриманців загиблих військовослужбовців є судовий порядок встановлення юридичного факту перебування фізичної особи на утриманні загиблого військовослужбовця з метою подальшого отримання передбачених законом соціальних гарантій та виплат.
У справах окремого провадження суд підтверджує наявність або відсутність юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. При цьому суд не вирішує питання про наявність чи відсутність у заявника конкретного суб`єктивного права, а лише встановлює або спростовує існування юридичного факту, який може бути підставою для реалізації такого права.
Під час вирішення питання про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні померлого суд не встановлює право заявника на призначення конкретних виплат чи соціальних гарантій, а перевіряє наявність обставин, які відповідно до закону можуть свідчити про перебування особи на утриманні годувальника.
Іншими словами, встановлення факту перебування особи на утриманні пов`язане з доведенням наявності обставин, необхідних для набуття певного соціально-правового статусу, однак саме по собі судове рішення не породжує права на отримання відповідних виплат та не підміняє собою рішення компетентного органу.
Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі №161/9609/22).
Виходячи з наведеного, правова мета, задля якої заявник ініціює встановлення судом факту перебування на утриманні померлого, не впливає на судову юрисдикцію та не визначає вид судочинства, в якому такий факт підлягає розгляду.
В окремому провадженні визначене специфічне коло учасників процесу, якими є заявник та заінтересовані особи (частина третя статті 42, частина четверта статті 294 ЦПК України).
Вирішуючи питання про наявність підстав для встановлення факту перебування на утриманні, суд також враховує правову позицію, викладену у Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99, відповідно до якої визначальною ознакою поняття «утримання» є наявність такого рівня матеріального забезпечення особи, за якого допомога годувальника є для неї постійним та основним джерелом засобів до існування.
Конституційний Суд України зазначив, що одержання членом сім`ї доходу саме по собі не виключає можливості визнання його утриманцем. Водночас для встановлення факту перебування на утриманні необхідно з`ясувати характер, регулярність та значення допомоги, яку надавав годувальник, а також співвідношення такої допомоги з іншими джерелами доходів особи.
Таким чином, під час розгляду заяви про встановлення факту перебування на утриманні суд повинен встановити не лише факт надання матеріальної допомоги померлим, а й те, чи була така допомога для заявника постійним та основним джерелом засобів до існування.
При цьому сам по собі факт спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства або надання періодичної матеріальної допомоги не є безумовною підставою для встановлення факту перебування на утриманні, якщо подані докази не дають можливості дійти висновку, що така допомога була основним та постійним джерелом засобів до існування заявника.
У встановленому законом чи іншими нормативно-правовими актами порядку до числа утриманців військовослужбовця можуть бути віднесені також ті члени його сім`ї, які протягом тривалого часу не отримували заробітної плати, стипендії, пенсії чи інших належних їм виплат, а також працездатні члени сім`ї, які офіційно зареєстровані в державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, або визнані безробітними.
Разом із тим сама по собі відсутність працевлаштування чи отримання доходу не свідчить автоматично про перебування особи на утриманні іншої особи. Визначальним є встановлення того, що допомога померлого була для заявника постійним та основним джерелом засобів до існування.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Аналогічне визначення міститься у статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Отже, юридичне значення має не сам факт спільного проживання, ведення спільного господарства чи сімейних відносин, а встановлення того, що саме матеріальна допомога померлого була для заявника основним та постійним джерелом засобів до існування.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, безпосередньому та об`єктивному дослідженні доказів, що містяться у матеріалах справи.

Обставина відсутності офіційного працевлаштування заявниці сама по собі не свідчить про перебування її на утриманні, однак підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами.
Матеріали справи не містять достатніх відомостей, які б дозволили суду встановити, що допомога ОСОБА_4 була для заявниці постійним та основним джерелом засобів до існування, а наявні докази не дають можливості зробити такий висновок із необхідним ступенем переконливості.
Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_4 до його призову на військову службу по мобілізації мав дохід.
Відсутність документального підтвердження розміру доходів сама по собі не виключає можливості встановлення факту перебування на утриманні. Разом із тим суд оцінює всі подані докази у сукупності та доходить висновку, що вони не є достатніми для підтвердження того, що допомога померлого була основним джерелом засобів до існування заявниці.
Надані заявницею довідки можуть підтверджувати фактичне спільне проживання заявниці та померлого, однак не містять відомостей про характер матеріального забезпечення заявниці, тому самі по собі не можуть підтверджувати факт перебування на утриманні.

Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні суд повинен дослідити у сукупності всі докази щодо характеру, регулярності та розміру матеріальної допомоги, а також встановити, що саме вона була основним джерелом засобів до існування заявника.
Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі №210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17 та від 27 червня 2018 року у справі №210/2422/16-ц.

Крім того, відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні допускається лише тоді, коли допомога, яка надавалася померлим, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Сам факт одержання заявником інших доходів не виключає можливості встановлення такого факту, однак за умови доведення переважного значення допомоги померлого.
Оцінюючи всі подані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що наявні у справі докази не є достатніми для висновку, що отримані заявницею грошові суми були саме адресовані їй, а не для іншого використання, не надано взагалі доказів що заявниця перебувала на повному утриманні у свого брата ОСОБА_4 у розумінні статті 31 Закону №2262-ХІІ.
Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23, для встановлення факту перебування особи на утриманні суд повинен перевірити відповідність заявника критеріям утриманця, визначеним Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Оскільки подані заявницею докази не підтверджують належними, допустимими та достатніми доказами наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання особи такою, що перебувала на утриманні померлого, підстав для встановлення зазначеного юридичного факту суд не вбачає.
На підставі статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статей 30, 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», керуючись статтями 2, 7, 10, 12, 7681, 89, 293, 294, 315, 316, 319 ЦПК України, суд
вирішив:
1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборону України про встановлення юридичного факту перебування на утриманні, - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 02.06.2026.
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . 
Заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .
Заінтересована особа: Головне Міністерство оборони України, код ЄДРПОУ 00034022, адреса: місто Київ, вул. просп. Повітрофлотський, 6

Суддя        Вікторія Олександрівна Кіяшко
02.06.2026