ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/11525/25 (суддя Новікова І.В., м. Запоріжжя)	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М., 
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі №280/11525/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 27 грудня 2025 року звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким просить: визнати відмову командира ВЧ НОМЕР_1 в задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби незаконною та зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби з подальшим виключенням його зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що його не законно мобілізовано до Лав Збройних Сил України, оскільки він має дружину, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує стороннього догляду. Відповідачем прийнято рішення про звільнення його з військової служби, проте протиправно його не було виключено зі списків особового складу. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2024 року, у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.
Суд визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Рішення суду мотивовано тим, що у розпорядженні командування ВЧ НОМЕР_1 наявний наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 07.01.2026 №5-РС (по особовому складу) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, підстави для не видання наказу по стройовій частині щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини відсутні. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, не з`ясування в повному обсязі обставин справи, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом першої інстанції до спірних правовідносин положень п. 35 розділу ІІ Інструкції. 
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач просить у її задоволені відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає про формальне подання апеляційної скарги для затягування судового розгляду справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.09.2025 №277, ОСОБА_1 з 29.09.2025 зарахований до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.10.2025 №285 солдата ОСОБА_2 наказано вважати таким, що 07.10.2025 самовільно залишив місце розташування запасної роти ВЧ НОМЕР_1 .
Також, судом встановлено, що 10.10.2025 та 28.10.2025 ОСОБА_1 звертався до відповідача з рапортами, в яких клопотав про звільнення з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.
Листами ВЧ НОМЕР_1 від 20.10.2025 та від 05.11.2025 позивачу відмовлено у звільненні з військової служби, у зв`язку з відсутністю необхідних документів.
Не погодившись з діями відповідача щодо не звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з позовом.
Після звернення до суду з позовною заявою, командуванням ВЧ НОМЕР_1 видано наказ №5-РС від 07.01.2026 (по особовому складу), яким, відповідно до пункту третього частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивача звільнено з військової служби у запас через такі сімейні обставини або інші поважні причини, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ груп, солдата призваного під час мобілізації ОСОБА_1 .
Однак, позивача не було виключено зі списків особового складу військової частини, оскільки він рахується таким, що самовільно залишив розташування військової частини.
Правомірність зазначеної бездіяльності відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон №2232-XII).
Підстави для звільнення з військової служби передбачені статтею 26 цього Закону.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи наказом ВЧ НОМЕР_1 від 07.01.2026 №5-РС (по особовому складу) ОСОБА_1 було звільнено у запас у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною – ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №244/25/5777/В.
Проте, з пояснень представника відповідача наданих в суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 не було виключено зі списків особового складу, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини.
Відповідно до ч.3 ст.24 Закону №2232-XII, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. 
Згідно з наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року №280 затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України (далі – Інструкція №280).
Відповідно до пункту 30 розділу ІІ Інструкції №280, виключно на підставі наказів по стройовій частині здійснюється зарахування особового складу до списків військової частини і виключення зі списків військової частини.
Згідно з пунктом 22 розділу XII Інструкції №280, не виключаються зі списків особового складу військових частин і обліковуються як тимчасово відсутні особи, визначені пунктом 35 розділу II цієї Інструкції…
Відповідно до підпункту 4 пункту 35 розділу ІІ Інструкції №280, не виключаються зі списків особового складу військовослужбовці (працівники): які самовільно залишили військову частину та щодо яких командування військової частини не отримало повідомлення про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або витяг із наказу (по особовому складу) про звільнення їх з військової служби.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, зазначені норми Інструкції №280 встановлюють обмеження щодо виключення військовослужбовців зі списків особового складу військової частини, а саме встановлена заборона на виключення зі списків особового складу військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину.
Проте, така заборона встановлена лише стосовно тих військовослужбовців щодо яких до командування військової частини не отримало: повідомлення про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо такого військовослужбовця або витяг із наказу (по особовому складу) про звільнення їх з військової служби.
Між тим в цьому випадку, суд першої інстанції вирішуючи спірні правовідносини обґрунтовано врахував те, що у розпорядженні командування ВЧ НОМЕР_1 наявний наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 07.01.2026 №5-РС (по особовому складу) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, а тому дійшов правильного висновку про те, що за таких обставин, відсутні підстави для не видання наказу по стройовій частині щодо виключення позивача зі списків особового складу військової частини, оскільки відповідачем самостійно було прийнято рішення про звільнення позивача з військової служби. 
Факт самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини у цьому випадку не може бути підставою для не виключення його зі списків особового складу на підставі положень підпункту 4 пункту 35 розділу ІІ Інструкції №280, а отже дії відповідача щодо не виключення позивача зі списків особового складу за результатами прийняття наказу (по особовому складу) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби є протиправними.
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову. 
Колегія суддів вважає безпідставними аргументи відповідача щодо неправильного застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень п. 35 розділу ІІ Інструкції № 280. 
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі №280/11525/25 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 20 липня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов