ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року
м. Київ

справа № 161/6827/23
провадження № 61-16923св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Грушицького А. І.,
суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2023 року у складі судді Крупінської С. С. та постанову Волинського апеляційного суду від 23 жовтня 2023 року у складі колегії суддів Здрилюк О. І., Бовчалюк З. А., Федонюк С. Ю., 

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист особистих немайнових прав, спричинених розповсюдженням недостовірної інформації, її збирання, зберігання, використання та поширення і відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист особистих немайнових прав, спричинених розповсюдженням недостовірної інформації, її збирання, зберігання, використання та поширення і відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивував тим, що він перебував у трудових відносинах із ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика». Відповідач працює у цьому товаристві начальником служби КВПіА.

У своїй службовій записці від 30 серпня 2021 року у формі «письмовий документ відповідача про позивача, адресований іншій особі» відповідач розповсюдив недостовірні твердження з контекстом: «Наряд допуск для роботи на висоті був оформлений та проведений відповідний інструктаж, в якому слюсар Федас С. П. розписався, а ОСОБА_1 - проігнорував», адресованій заступнику генерального директора з безпеки Цвєткову І. М. як спосіб поширення недостовірної інформації «а ОСОБА_1 - проігнорував» в контексті про події та явища, яких не існувало взагалі і є неправдиво перекручено їх дійсність.

Зазначена поширена недостовірна інформація порушує його немайнові права і є негативною за змістом контексту - як недостовірне вказування на характеристики позивача, як порушника вимог з охорони праці - на добросовісного, сумлінного працівника, якого відповідач без обов`язку незаконно принизив.

Позивач вказував, що 25 серпня 2021 року перебуваючи на роботі, йому ніякого наряд-допуску не було показано, інструктажу про роботу на висоті не було оголошено і не було проведено, вказівок про інструктаж не було взагалі, журналу нарядів за період роботи з 24 квітня 2018 року він ніколи не бачив і ніколи не чув про такі дії ні від колег по роботі, ні від відповідача.

Унаслідок порушення відповідачем його особистих немайнових прав, спричинених розповсюдженням недостовірної інформації, він зазнав моральної шкоди у вигляді втручання в особисте життя, душевного болю, страждань, хвилювань.

Враховуючи викладене, просив визнати недостовірною інформацію - твердження: «а ОСОБА_1 - проігнорував», в контексті викладену у службовій записці від 30 серпня 2021 року, підписану, поширену відповідачем ОСОБА_2 , зобов`язати відповідача ОСОБА_2 спростувати зазначену недостовірну інформацію у тотожний її поширенню спосіб у 10-денний термін після рішення суду та стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 800 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Луцький міськрайонний суд Волинської області рішенням від 10 серпня 2023 року в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено протиправність дій відповідача, оскільки поширена інформація є достовірною, і позивач не надав доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача, з урахуванням вказаних вище обставин.

Волинський апеляційний суд постановою від 23 жовтня 2023 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2023 року в частині вимог про захист особистих немайнових прав, спричинених розповсюдженням недостовірної інформації, її збирання, зберігання, використання та поширення змінив, виклав його мотивувальну частину щодо зазначеної позовної вимоги у редакції цієї постанови. У решті рішення суду залишив без змін.

Відмовляючи у позові в частині вимог про захист особистих немайнових прав, спричинених розповсюдженням недостовірної інформації, її збирання, зберігання, використання та поширення суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх безпідставність, але помилково обґрунтував свої висновки із посиланням на позовні вимоги позивача, пов`язані із захистом честі, гідності та ділової репутації, які у цьому позові не були його підставами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 09 січня 2024 року відкрив касаційне провадження у зазначеній справі та витребував її із Луцького міськрайонного суду Волинської області.

30 січня 2024 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Верховний Суд ухвалою від 29 червня 2026 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно із протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів 
від 29 червня 2026 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. 
(суддя-доповідач), Калараш А. А., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Пророк В. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

У касаційній скарзі як підставу для касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заявник зазначає, що суд першої інстанції розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки ціна позову у цій справі становить 800 000,00 грн.

Заявник вказує, що суд не дослідив, не з`ясував всі обставини справи та не задовольнив заявлений відвід (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи

Суд встановив, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» на посаді слюсаря з КВПіА допоміжних дільниць 6 розряду.

У службовій записці начальника служби КВПіА ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» ОСОБА_2. від 30 серпня 2021 року, що була адресована заступнику генерального директора з економічної безпеки Цвєткову І. М. , поширена недостовірна інформація - твердження «а ОСОБА_1 - проігнорував» в контексті службової записки, яка порушує його особисті немайнові права, а саме характеризує його як порушника вимог з охорони праці, тобто принижує його, у результаті чого йому завдана моральна шкода.

З урахуванням цієї службової записки наказом товариства від 13 вересня 2021 року № 5-с ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, який позивач оскаржив у судовому порядку і рішенням суду у позові відмовлено.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду робить висновок про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У касаційній скарзі заявник, крім іншого, посилається на порушення норм процесуального права судом першої інстанції, який розглянув справу, яка підлягала розгляду в порядку загального позовного провадження, у спрощеному позовному провадженні.

Так, відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина четверта статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України (у редакції на час звернення позивача у цій справі до суду) для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частин першої - третьої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи; справи, що виникають з трудових відносин; справи про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У пункті 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України визначено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У цій справі позивач звернувся до суду із позовом про захист особистих немайнових прав, спричинених розповсюдженням недостовірної інформації, її збирання, зберігання, використання та поширення і відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 000,00 грн.

Отже, ціна позову у цій справі становить 800 000,00 грн.

Разом з тим, незважаючи на те що вказана сума значно перевищувала двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн), Луцький міськрайонний суд Волинської області ухвалою від 05 травня 2023 року відніс справу до малозначних та відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Отже, суд першої інстанції неправомірно розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження, порушивши зазначені норми процесуального права.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Зазначене положення є імперативним для суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини перша та четверта статті 367 ЦПК України).

Однак суд апеляційної інстанції не звернув уваги на процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції під час розгляду справи, хоча в апеляційній скарзі позивач посилався на те, що справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, та дійшов передчасного висновку про зміну мотивувальної частини рішення суду першої інстанції без його скасування.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Оскільки суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного провадження, порушивши норми частини четвертої статті 274 ЦПК України, що відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а суд апеляційної інстанції під час перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку у межах наданих йому повноважень не усунув зазначені порушення, оскаржувана постанова апеляційного суду не може вважатися законною й обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з переданням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Такий же висновок зробив Верховний Суд у постановах від 22 жовтня 2025 року у справі № 461/5876/22, від 19 листопада 2025 року у справі № 362/4079/24 та від 27 травня 2026 року у справі № 201/4653/25.

Щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням у ній нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц наведено висновок про те, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з направленням справи на розгляд до суду першої / апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи, що справа направляється на новий апеляційний розгляд, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Верховний Суд врахував, що суд апеляційної інстанції не усунув порушень, допущених місцевим судом під час розгляду справи, а тому з метою процесуальної економії та з урахуванням визначених процесуальним законом повноважень апеляційного суду дійшов висновку, що постанову Волинського апеляційного суду від 23 жовтня 2023 року слід скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Постанову Волинського апеляційного суду від 23 жовтня 2023 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 	А. І. Грушицький  	
Судді 	А. А. Калараш   І. В. Литвиненко   Є. В. Петров 	
	  В. В. Пророк