Провадження № 2/641/518/2026 	Справа № 641/6730/25 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 червня 2026 року м. Харків
Слобідський районний суд м. Харкова в складі: 
головуючого судді - Богдан М.В.,
за участю секретаря судового засідання – Ананко І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Єврокредит» (далі – ТОВ «ФК «Єврокредит») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № TDB.2019.0991.1663 від 29.10.2019 року в розмірі 38858,19 грн., судовий збір в розмірі 2422,40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 200 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 29.10.2019 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» (далі – АТ «МЕГАБАНК») та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії № TDB.2019.0991.1663 від 29.10.2019 року, який є договором приєднання до правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobank у АТ «МЕГАБАНК». Підписання сторонами цього договору вважається одночасно підписанням правил, у зв`язку з чим правила не підлягають додатковому та/або подальшому підписанню. Договір разом з правилами, тарифами на послуги банку, далі – тарифи, вступають в силу для сторін одночасно з підписанням цього договору і складають єдиний договір. Відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленої кредитної лінії на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом.
03.09.2024 між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № GL1N426240, відповідно до умов договору АТ «МЕГАБАНК» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі було відступлено право вимоги за договором № TDB.2019.0991.1663 від 29.10.2019 року.
Крім того 27.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК «Єврокредит» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, відповідно до умов договору ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» відступило свої права вимоги, а ТОВ «ФК «Єврокредит» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі було відступлено право вимоги за договором № TDB.2019.0991.1663 від 29.10.2019 року.
Таким чином, ТОВ «ФК «Єврокредит» наділено правом грошової вимоги до відповідача.
Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань та на вимоги ст.ст. 525, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 38858,19 грн., з яких: 9990,73 грн. – заборгованість за кредитом; 28867,46 грн. – заборгованість за відсотками.
У поданому відзиві представник відповідача – адвокат Скользнєва В.В. просила в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що згідно умов договору № TDB.2019.0991.1663 від 29.10.2019 строк кредитування складає 12 місяців. Таким чином, строк кредитування сплив 28.10.2020 року. Матеріали справи не містять підтверджень про наявність умов договору щодо порядку пролонгації строку кредитування. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації за кредитом. Тому, у позикодавця виникло право нарахування процентів за Договором тільки у межах строку його дії - до 19 травня 2022 року. Позивачем не надано до суду детального розрахунку заборгованості, що не дає можливості стороні Відповідача ознайомитись з тим за якою відсотковою ставкою і як саме нараховувались відсотки. Надана суду Довідка – розрахунок є по суті лише довідкою в якій зафіксовані сталі суми боргу без детального пояснення як саме вони утворились. В свою чергу, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Вказаний розрахунок заборгованості містить лише суму заборгованості (незмінну) та не містять відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору, які б дозволили суду перевірити, відсоткової ставки чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, та правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами (розмір відсотків та період їх нарахування, суми внесені боржником в рахунок виконання кредитних зобов`язань). Відповідно до наданої довідки взагалі не можливо встановити за якою відсотковою ставкою було нараховано заборгованість, яку суму було внесено боржником та які самі платежі коли саме не були зроблені. Довідка-розрахунок є виключно внутрішнім документом первісного кредитора АТ «Мегабанк», підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Відповідач зазначає про необґрунтованість вартості наданих адвокатом позивачу послуг на професійну правничу допомогу. Отже, відшкодування заявлених представником позивача витрат у розмірі 11 200 грн, обумовленого сторонами угодою, є завищеним та необґрунтованим, а також неспівмірними з витраченим часом та обсягом виконаних робіт. Крім того, представник відповідача просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
У поданій відповіді на відзив представник позивача посилався на те, що розмір заборгованості та відсотків Відповідача за Кредитним договором були розраховані у відповідності до умов Кредитного договору та згідно з нормами чинного законодавства, що підтверджують наявні в матеріалах справи виписки з рахунку Відповідача, які відображають інформацію про списання/ зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. У матеріалах справи наявні виписки по особовому рахунку Відповідача та розрахунок заборгованості, з яких вбачається, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення Відповідачем умов Кредитного договору. Виписка по особовому рахунку є первинним документом та підтверджує наявність заборгованості, у тому числі, за відсотками. Таким чином, виписки з рахунків клієнтів банку (в тому числі позичальників), відображають інформацію про списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Дані виписки можуть слугувати безпосередньо первинними документами, а також можуть бути регістрами аналітичного обліку, записи у яких здійснюються лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Таким чином, за будь-яких умов виписки по особовому рахунку позичальника, що містяться в матеріалах справи, можуть бути належним доказом щодо заборгованості Відповідача як за тілом, так і за відсотками, та підтверджувати операції по рахунку, зокрема надання Банком позичальнику коштів кредиту. Згідно з викладеною у цих виписках інформацією, ОСОБА_1 активно використовувала отриману картку, у тому числі здійснювала погашення кредиту. Отже, здійснюючи часткове погашення заборгованості, Відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання умов Кредитного договору, у тому числі розміру та порядку нарахування відсотків. Заявник не володіє інформацією щодо неповідомлення Боржника про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, проте вважає за необхідне наголосити, що навіть за наявності - факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання жодному з кредиторів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Крім того, представник позивача просив відмовити відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні вимог про стягнення правничої допомоги.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
В судове засідання відповідач та його представник-адвокат Скользнєва В.В. не з`явилися, від представника надійшла письмова заява з проханням розглядати справу за її відсутності, при ухваленні рішення просила врахувати позицію викладену у відзиві на позовну заяву, та додаткових поясненнях. 
Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Судом встановлено, що 29.10.2019 року між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії № TDB.2019.0991.1663 від 29.10.2019 року, який є договором приєднання до правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobank у АТ «МЕГАБАНК». Підписання сторонами цього договору вважається одночасно підписанням правил, у зв`язку з чим правила не підлягають додатковому та/або подальшому підписанню. Договір разом з правилами, тарифами на послуги банку, далі – тарифи, вступають в силу для сторін одночасно з підписанням цього договору і складають єдиний договір.
Згідно до п. 1.2 договору встановлено, що банк відкриває клієнту: Картковий рахунок-1 у гривні, Картковий рахунок-2 в доларах США, Картковий рахунок-3 в Євро та видав платіжну картку міжнародної платіжної системи. Картковий рахунок-1 обслуговується за дебетово-кредитною схемою, Картковий рахунок-2 та Картковий рахунок-3 – за дебетовою схемою. 
Також п. 1.3 – 1.4 договору передбачено, що картка використовується клієнтом для отримання/внесення готівкових коштів, оплати товарів і послуг, а також з метою здійснення інших операцій, передбачених умовами договору та/або чинним законодавством України і не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності.
Банк має право надавати клієнту на картковий рахунок – 1 кредит (встановити доступний ліміт кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії) в сумі та на умовах визначених договором. Кредит використовується клієнтом на споживчі цілі. Операції за картковий рахунок – 1 проводяться з урахуванням встановленого на умовах визначених договором. Кредит використовується клієнтом на споживчі цілі. Операції за картковий рахунок -1 проводяться з урахуванням встановленого доступного ліміту кредитної лінії. 
Максимальний ліміт кредитної лінії складає 200 000 грн., пільговий період днів – 62 дні; базова процента ставка – 56%. 
Спосіб надання кредиту – шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на Поточному рахунку Клієнта (п. 3 Паспорту споживчого кредиту). 
Свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією відповідач не виконав. Згідно виписок по рахунку позичальника станом на 03.09.2024 року у позичальника сформувалась заборгованість перед банком, що складається з заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена): 9990,73 грн, заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі прострочена): 28867,46 грн, а всього: 38 858,19 грн.
03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. Таким чином, ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором за № TDB.2019.0991.1663 від 29.10.2019 року, укладеним між АТ «МЕГАБАНК» та відповідачем.
Відповідно до витягу з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються до боржників, до ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № TDB.2019.0991.1663 від 29.10.2019 року в розмірі 38858,19 грн.
27.12.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги.
Відповідно до Додатку №1 до вказаного договору про відступлення прав вимоги серед інших, до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло і право вимоги до відповідача – боржника за кредитним договором № TDB.2019.0991.1663 від 29.10.2019 року в розмірі 38858,19 грн.
Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», а в подальшому – ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ», права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «МЕГАБАНК» станом на день відступлення права вимоги – 03.09.2024 року.
У свою чергу, ні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», ні ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало, що підтверджується довідкою та виписками по особових рахунках позичальника.
Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Частиною 1 ст. 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. 
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). 
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). 
Кредитним договором передбачено, що відступлення права вимоги за цим Договором відбувається без отримання згоди Клієнта (п. 3.4.2 Кредитного договору)
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактору письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактору надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мам місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). 
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). 
При цьому ч. 1 ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
За змістом ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Договір та анкету - заяву підписано ОСОБА_1 . Він містить податковий номер відповідача, паспортні данні, його адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону.
Також міститься підпис відповідача про отримання картки 04.11.2019 року.
Як убачається з виписки по особовому рахунку відповідача на відкритий картковий рахунок згідно кредитного договору було нараховано кредитні кошти, які він використовував, отже заборгованість за тілом кредиту складає 9990,73 грн.
Таким чином позивачем доведено факт надання кредитних коштів саме відповідачу. Що також не заперечується і самим відповідачем.
Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Позивачем на підтвердження розміру нарахованих процентів надано виписку по особовому рахунку відповідача за період 29.10.2019 року по 03.09.2024 року, в якій відображено рух наданих кредитних коштів, операції з погашення кредиту, операції з нарахування відсотків, операції з погашення відсотків, та довідки-розрахунку заборгованість станом на 03.09.2024 року.
Водночас у довідці-розрахунку відображена лише загальна сума без конкретизації строку нарахування, відсоткової ставки нарахування тощо, а з виписки по рахунку також не вбачається розмір відсоткової ставки, за якою нараховувались проценти за користування коштами.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанову Верховного Суду від 30.11.2022 року у справі № 334/3056/15).
Належним чином дослідити розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з випискою з особового рахунку позичальника, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі № 404/251/17, від 05.12.2018 року у справі № 346/5603/17, від 20.07.2022 року у справі № 343/557/15-ц, від 14.09.2022 року у справі № 369/7147/15-ц).
Разом з тим, позивачем не надано детального розрахунку заборгованості по процентах за користування кредитними коштами в межах строку дії договору, тому суд позбавлений можливості перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку із випискою з особового рахунку відповідача, який не в повній мірі співпадає з часом користування відповідачем кредитними коштами. У зв`язку з чим суд позбавлений можливості навести свій розрахунок у судовому рішенні.
Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № TDB.2019.0991.1663 від 29.10.2019 року підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 9990,73 грн. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123- 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
В позовній заяві представник позивача ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» просив стягнути витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 11 200,00 грн.
В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ "ФК Єврокредит" витрат на правничу допомогу у розмірі 11200 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025 року, укладений між АО "Альянс ДЛС" та ТОВ "ФК Єврокредит"; додаток № 2 до договору "Вартість послуг (прейскурант), підписаний сторонами; акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги, підписаний сторонами 14.08.2025 року, згідно якого АО "Альянс ДЛС" надало ТОВ "ФК Єврокредит" наступні послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника - загальною вартістю 1200 грн.; складання, підписання та подання позовної заяви - загальною вартістю 10000 грн., що в загальному розмірі становить 11 200,00 грн.
Під час розгляду справи в суді представник відповідача просила відмовити в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу.
У поданому відзиві просила стягнути з позивача ТОВ «ФК «Єврокредит» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.
В обґрунтування розміру понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги від 05.02.2026 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Скользнєвою В.В.; ордер на надання правничої допомоги; акт здачі-прийняття надання послуг, підписаний сторонами 04.03.2026 року, згідно якого адвокат Скользнєва В.В. надала клієнту ОСОБА_1 наступні послуги: ознайомлення з матеріалами справи, написання відзиву на позовну заяву, участь в судовому засіданні, що в загальному розмірі становить 8000 грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру б/н від 04.03.2026 року про сплату Рибалкою Ю.О. 8000 грн. за надання послуг адвоката.
Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, розмір частки задоволених позовних вимог, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також стягненню підлягає з позивача ТОВ «ФК Єврокредит» на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову пропорційно 25,71 % заявленим вимогам, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат 622,80 грн.
Керуючись ст. ст. 12,13,81,141,259,263,267,279 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЄвроКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Єврокредит» заборгованість за кредитним договором № TDB.2019.0991.1663 від 29 жовтня 2019 року в розмірі 9 990,73 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 622,80 грн, а всього 15 613 (п`ятнадцять тисяч шістсот тринадцять) грн 53 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Єврокредит» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Єврокредит», юридична адреса: м. Дніпро, пров. Ушинського, 1, оф. 105 код ЄДРПОУ 40932411.
Відповідач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя М.В.Богдан