П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/10179/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Печений Є.В. 
Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю. 
09 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сторчака В. Ю. 
суддів: Граб Л.С.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, при обчисленні розміру грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток у загальній кількості 249 календарних днів, обчисливши її суму виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, нарахованого ОСОБА_1 за останньою займаною штатною посадою станом на день звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 - 31.01.2025 року, до складу якого включити суму додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, та виплатити різницю грошової компенсації, що утвориться після такого перерахунку, з урахуванням раніше виплачених сум грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
Позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , обіймаючи останню штатну посаду помічника оперативного чергового.
Наказами командира військової частини його звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення з 31.01.2025 року (день звільнення).
При звільненні позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток загальною кількістю 249 календарних днів.
При цьому, до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислено зазначену компенсацію, включено: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, окремі щомісячні додаткові виплати (надбавки, премії), однак не включено суму додаткової винагороди за Постановою № 168.
Позивачу у 2022-2023 роках фактично нараховувалась і виплачувалась додаткова винагорода, позначена у відомостях нарахування грошового забезпечення за 2022-2023 роки як «Додаткова винагорода ПКМУ 168» / аналогічним чином; ця винагорода виплачувалась позивачу під час проходження служби за останньою займаною штатною посадою у військовій частині відповідача; у наступному періоді, зокрема у 2024 році, зазначені виплати позивачу не здійснювалися.
Факт виплати додаткової винагороди позивачу за Постановою №168 у 2022-2023 роках та відсутність відповідних виплат у 2024 році сторонами не заперечується.
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, при обчисленні розміру грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Згідно із ст. 9 Закону України № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
За військовослужбовцями, які тимчасово проходять військову службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил України встановлюється спеціальна надбавка, що входить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.
За військовослужбовцями, виведеними у розпорядження командира (начальника) військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення протягом усього строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема іноземних держав, та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), встановленого абзацом першим пункту 11 статті 10-1 цього Закону.
Пункт 14 статті 10-1 цього Закону передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".
У разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.
У разі смерті військовослужбовця відрахування з його грошового забезпечення за використані дні відпустки не провадяться.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним із списків військової частини, відпустки за період служби в поточному році не надаються.
Постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова КМУ №704 у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) конкретизує склад грошового забезпечення, підтверджуючи, що до нього входять: посадовий оклад; оклад за військовим (спеціальним) званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, винагороди, премії); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 №200 затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам.
Інструкція № 200 деталізує склад грошового забезпечення військовослужбовців НГУ відповідно до Закону № 2011-XII та Постанови № 704; передбачає виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткових відпусток у рік звільнення; встановлює, що така компенсація обчислюється виходячи з місячного грошового забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
За змістом положень Інструкції №200, до місячного грошового забезпечення для розрахунку компенсації за невикористані відпустки включаються: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років; щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець фактично отримував за останньою займаною посадою.
Заборони враховувати винагороди (як вид щомісячних додаткових виплат) при обчисленні грошової компенсації за невикористані відпустки Інструкція № 200 не містить.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакціях, чинних у 2022- 2024 роках) на період дії воєнного стану встановлено військовослужбовцям додаткову винагороду: у розмірі 30 000 грн щомісячно, у збільшеному розмірі (до 100 000 грн) - за безпосередню участь у бойових діях тощо, залежно від виконання завдань, на підставі відповідних наказів командирів (начальників).
Ця додаткова винагорода є додатковим видом грошового забезпечення у формі винагороди, запровадженим на час дії воєнного стану.
При вирішенні цієї справи суд враховує правові висновки Верховного Суду у спорах про включення додаткової винагороди за Постановою № 168 до складу грошового забезпечення для обчислення грошової компенсації за невикористані відпустки.
Так, у постанові від 23.09.2024 у справі № 240/32125/23, Верховний Суд, тлумачачи пункт 6 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (для військовослужбовців ЗСУ), зазначив, що: на відміну від правил обчислення допомоги для оздоровлення, пункт 6 розділу XXXI Порядку №260 не містить застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні відпусток; до такого розрахунку включаються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою; отже, при обчисленні компенсації відповідач був зобов`язаний урахувати суму додаткової винагороди за Постановою № 168, якщо вона фактично виплачувалась військовослужбовцю.
У постанові від 14.01.2025 у справі № 240/31245/23 Верховний Суд встановив, що: додаткова винагорода за Постановою № 168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, вона фактично виплачувалась позивачу з квітня 2022 року по лютий 2023 року; у зв`язку з цим вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункова величина), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки.
Отже, з огляду на викладене вище, Верховний Суд прямо пов`язав факт виплати цієї винагороди у період проходження служби за останньою посадою з обов`язком включити її до розрахунку компенсації за невикористані відпустки.
У постанові Верховного Суду від 30.10.2025 у справі № 240/33499/23 зазначено, що: до складу грошового забезпечення для розрахунку компенсації за невикористані відпустки включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою; додаткова винагорода за Постановою № 168 є таким щомісячним додатковим видом грошового забезпечення та входить до складу грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані дні оплачуваних відпусток; відтак відмова у включенні зазначеної винагороди до розрахунку компенсації є протиправною.
Отже, суд виходить з того, що додаткова винагорода за Постановою № 168 включається до грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, але не включається до: одноразової допомоги при звільненні; грошової допомоги на оздоровлення; довідки для обчислення пенсії; середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.
Суд зазначає, що хоча зазначені вище правові висновки зроблені Верховним Судом щодо Порядку №260 (для військовослужбовців Збройних Сил України ), норми Інструкції № 200 (для військовослужбовців Національної гвардії України) у частині визначення складу місячного грошового забезпечення для розрахунку компенсації за невикористані відпустки є за змістом аналогічними, а тому, правові позиції Верховного Суду підлягають застосуванню за аналогією й у цій справі.
Щодо правової природи додаткової винагороди за Постановою № 168, то суд вказує на таке.
Закон № 2011-XII, Постанова № 704 та Постанова № 168 у системному зв`язку, а також наведені вище правові позиції Верховного Суду свідчать, що: додаткова винагорода за Постановою №168 є додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців; вона встановлюється у щомісячному розмірі (30 000 грн, до 100 000 грн) на час дії воєнного стану, хоча її фактична виплата залежить від виконання певних завдань та наявності відповідних наказів; Верховний Суд прямо відносить таку винагороду до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а не до одноразових виплат.
Відтак твердження відповідача про те, що зазначена винагорода є виключно «разовою» або «нерегулярною» та з цієї причини не може розглядатися як щомісячний додатковий вид грошового забезпечення, суперечать як закону, так і сталій практиці Верховного Суду.
Із приводу умов включення винагороди до розрахунку компенсації за невикористані відпустки, то суд зазначає про таке.
Виходячи з норм Інструкції №200 та наведених позицій Верховного Суду, суд вказує, що для включення додаткової винагороди за Постановою №168 до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані відпустки, мають бути виконані такі умови.
Нормативна умова: акт, який регулює порядок розрахунку компенсації , не повинен містити прямої заборони враховувати винагороди як складову місячного грошового забезпечення при обчисленні такої компенсації.
Як установлено вище, Інструкція № 200 такої заборони не містить.
Фактична умова: додаткова винагорода повинна бути фактично виплачена військовослужбовцю за час проходження служби за останньою займаною штатною посадою, тобто входити до системи його реального грошового забезпечення.
У цій справі: судом встановлено, що позивачу у 2022- 2023 роках фактично виплачувалась додаткова винагорода за Постановою № 168; ці виплати здійснювались саме під час проходження позивачем служби за останньою займаною посадою у військовій частині відповідача; у 2024 році така винагорода не нараховувалась і не виплачувалась, однак це не змінює факту, що у 2022- 2023 роках вона була реальним елементом грошового забезпечення позивача за цією посадою.
У подібній ситуації Верховний Суд у справі № 240/31245/23, де додаткова винагорода за Постановою № 168 виплачувалась позивачу з квітня 2022 року по лютий 2023 року, дійшов висновку, що така винагорода входить до складу грошового забезпечення (як розрахункова величина), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки.
Тобто Верховний Суд вважає достатньою умовою факт виплати винагороди за час проходження служби за останньою посадою, а не обов`язкове її нарахування в кожному місяці безпосередньо перед звільненням.
Тимчасовий характер на час воєнного стану не заперечує щомісячного характеру виплати у відповідний період (встановлення розміру 30 000 грн на місяць).
Верховний Суд у своїй сталій практиці прямо визнає цю винагороду щомісячним додатковим видом грошового забезпечення.
Інструкція № 200 не виключає винагороди з переліку щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні компенсації за невикористані відпустки.
У справах № 240/32125/23, № 240/31245/23, № 240/33499/23 Верховний Суд визнав протиправним саме невключення додаткової винагороди за Постановою № 168 до складу грошового забезпечення для розрахунку компенсації за невикористані дні відпусток у разі, коли така винагорода фактично виплачувалась військовослужбовцю за останньою посадою.
Отже, суд виходить з того, що сам по собі факт відсутності виплат у певному році (2024) не є підставою для ігнорування тих сум додаткової винагороди, які реально були виплачені позивачу у 2022- 2023 роках у зв`язку з проходженням служби за останньою посадою.
Щодо протиправності бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах, то суд зазначає про таке.
На день звільнення позивача: діяли Закон №2011-XII, Постанова №704, Постанова №168, Інструкція № 200 у відповідних редакціях; уже була сформована правова позиція Верховного Суду щодо включення додаткової винагороди за Постановою №168 до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані відпустки (наприклад, у справах № 240/32125/23, №240/31245/23).
Відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток позивача зобов`язаний був: керуватися зазначеними нормами матеріального права в редакції, чинній на день звільнення позивача; врахувати усі щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які позивач фактично отримував за останньою займаною посадою, у тому числі, додаткову винагороду за Постановою № 168.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що невключення сум додаткової винагороди за Постановою № 168 до складу місячного грошового забезпечення позивача при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток суперечить: статтям 9, 10-1 Закону № 2011-XII; положенням Інструкції №200 щодо складу місячного грошового забезпечення; усталеним правовим висновкам Верховного Суду у вказаних вище справах.
За таких обставин, суд обгрунтовано зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток у загальній кількості 249 календарних днів, обчисливши її суму виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, нарахованого ОСОБА_1 за останньою займаною штатною посадою станом на день звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 - 31.01.2025 року, до складу якого включити суму додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, та виплатити різницю грошової компенсації, що утвориться після такого перерахунку, з урахуванням раніше виплачених сум грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий | | | Сторчак В. Ю.
Судді | | | Граб Л.С.    Матохнюк Д.Б.