Справа № 750/6267/26
Провадження № 2-а/750/101/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року Деснянський районний суд м. Чернігова у складі: 
головуючого судді- Сапона А.В.
секретаря судового засідання Потапенко Н.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, 
в с т а н о в и в :

У червні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 2705 від 19.05.2026 за ч.3 ст.210-1 КУпАП. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 травня 2026 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову № 2705 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КупАП відносно ОСОБА_1 . Вказаною постановою на нього було накладено штраф у розмірі 17 000 грн. Згідно з постановою, підставою для штрафу стала неявка 30.04.2026 року за повісткою № 7138023. Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що повістку №7138023 він особисто під підпис не отримував. Сповіщення намагалися здійснити через підприємство (ДП «Пассервіс»), де він раніше працював. Проте на момент направлення повістки він вже був звільнений з роботи та не перебував у трудових відносинах із цим підприємством. У оскаржуваній постанові №2705 від 19.05.2026 р. у графі «Місце роботи та посада” відповідач власноруч зазначив мій статус - “Безробітнний». Це пітверджує, що відповідачу було відомо про те, що ОСОБА_1 не є працівником підприємства, а отже, процедура оповіщення не могла бути виконана в законний спосіб. За відсутності належного вручення повістки у позивача не виникло обов`язку з`явитися до ТЦК, що виключає склад адмінправопорушення. З метою недопущення відкриття виконавчого провадження, блокування банківських рахунків та подвоєння суми штрафу, позивачем 04 червня 2026 року було добровільно сплачено 50% від накладеного штрафу, а саме 8500 грн, що пітверджується квитанцією від 04.06.2026 року, (код транзакції РМ 25203). За доводами позивача, сплата частини штрафу з метою захисту від примусового стягнення не є визнанням вини у вчиненні правопорушення та не позбавляє його права на судовий захист і скасування незаконної постанови. За даних обставин, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною та скасувати постанову тимчасово виконуючого обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 №2705 від 19 травня 2026 року; справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 сть. 210-1 КупАП закрити за відсутністю складу правопорушення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача кошти у розмірі 8500 грн., сплачені згідно з квитанцією від 04.06.2026, як безпідставно стягнутий адміністративний штраф; стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору
Ухвалою суду від 16.06.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.
22.06.2026 від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, яке судом було задоволено та призначено справу до розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін на 08-00 год. 09.07.2026. 
У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та просив у позові відмовити повністю. Відзив мотивний тим, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог закону, до постанови долучені докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема долучена заява позивача про визнання вини вчиненого правопорушення, а в подальшому сплачено штраф в сумі 8500 грн. Відповідач вважає, що постанова є обґрунтованою та винесена з урахуванням об`єктивних обставин справи. 
У відповіді на відзив відповідача позивач з відзивом не погодився, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, зазначив про необґрунтованість доводів відповідача, зокрема зазначив, що сплата ним штрафу не є безумовним визнанням вини у вчиненні правопорушення. 
Учасники справи, належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим фіксування судового процесу не здійснювалось.
Згідно з ч.3 ст. 252 КАС України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає наступне.
Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Судом встановлено, що згідно постанови тимчасово виконуючого обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 №2705 від 19 травня 2026 року на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, 30.04.2026 о 09-00 год. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , для визначення призначення в особливий період, уточнення даних (повістка за № 7138023), чим порушив абз. 8 ч. 3 статті 22 Закону україни «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 18.05.2026 на адресу відповідача поштовим зв`язком надійшла заява про визнання адміністративного правопорушення згідно статті 279-9 КУпАП, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. 
Позивачем також у добровільному порядку сплачено 50% накладеного штрафу в сумі 8500 грн.
Статтею 65 Конституції України та ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Відповідно ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Відповідно до п.41 Порядку призову, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач зазначив, що не отримував повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Розгляд справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку та порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву визначений ст. 279-9 КУпАП.
Відповідно до вказаної норми, у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У постанові про накладення адміністративного стягнення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України визначають розмір штрафу на рівні мінімального розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (частиною статті) цього Кодексу за вчинення такого правопорушення.
Розгляд справ про адміністративне правопорушення, коли особа не заперечує щодо притягнення його до адміністративної відповідальності не передбачає складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Крім цього, ст.300-3 КУпАП, визначено порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву.
Так, відповідно до вказаної норми, у разі якщо постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, винесена в порядку, передбаченому статтею 279-9 цього Кодексу, та особа протягом десяти календарних днів з дня набрання такою постановою законної сили сплатила не менше ніж 50 відсотків розміру штрафу за постановою про накладення адміністративного стягнення, така постанова вважається виконаною.
Як згадувалось вище, в спірній постанові зазначено, що за 30.04.2026 о 09-00 год. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , для визначення призначення в особливий період, уточнення даних (повістка за № 7138023), чим порушив абз. 8 ч. 3 статті 22 Закону україни «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 18.05.2026 на адресу відповідача поштовим зв`язком надійшла заява про визнання адміністративного правопорушення згідно статті 279-9 КУпАП, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. 
Згідно долученої до відзиву заяви ОСОБА_1 від 18.05.2026 року, вбачається, що, засобами поштового зв`язку він звернувся до відповідача із заявою, згідно якої він визнає, що вчинив правопорушення та дає згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. У заяві позивач не заперечив факт допущеного порушення, яке полягало у неявці до ТЦК та СП за повісткою та надав згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності. 
У зв`язку з цим, постанову у справі було винесено наступного дня, а саме 19.05.2026 року без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Позивачем у добровільному порядку сплачено 50% накладеного штрафу в сумі 8500 грн.
Отже, з урахуванням наведених вище норм чинного законодавства та обставин справи, суд вважає, що позивач скористався своїм правом на подання заяви про визнання ним адміністративного правопорушення, яке полягало в неявці за повісткою для уточнення військово-облікових даних, та зазначив, що згодний на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності.
Щодо доводів позивача про те, що він не з`явився на виклик до відповідача, оскільки не отримав повістку, суд вважає за потрібне зазначити, що вказане не спростовує факту визнання останнім вчиненого правопорушення та надання згоди на притягнення його до адміністративної відповідальності.
На переконання суду, позивач у разі незгоди притягнення його до відповідальності мав право скористатися судовим захистом порушеного права до моменту подання заяви про не заперечення факту допущеного порушення та надання згоди на притягнення його до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, суд вважає, що громадянин ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, а відповідачем доведено правомірність прийнятої ним постанови у справі про адміністративне правопорушення, а тому відсутні підстави для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення із закриттям провадження у справі.
З урахуванням наведеного, позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено факту відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Також враховуючи, що відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо скасування постанови, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача суми сплаченого адміністративного штрафу.
Відповідно до ст. 139 КАС України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог позивача, відсутність витрат відповідача, розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 72-77, 90, 241-243, 245, 246, 250, 295-297, 371 КАС України, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя         А.В. Сапон