Справа № 946/1639/26 
Провадження № 2/946/2876/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області 
в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,
за участю: секретаря судового засідання – Коробко О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі – продажу дійсним, визнання права власності та визнання права власності на спадкове майно,- 
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 4106 укладений 19 лютого 1999 року, який посвідчений Одеською товарною біржею, а саме: домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . А також просила визнати за нею право власності на частку у спільному майні подружжя, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу будинку був укладений на біржі, а право власності не було зареєстровано.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. 
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судові засідання, які призначались на 07.04.2026 року, 05.05.2026 року, 10.06.2026 року, 10.07.2026 року та 28.08.2026 року не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за їх відсутності на адресу суду не направляли. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.06.2026 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.08.2026 року ухвалено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно вирішити на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку). 
В судовому засіданні встановлено, що 19 лютого 1999 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі – продажу нерухомого майна, а саме домоволодіння з незакінченим будівництвом, готовність 95 %, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Одеською товарною біржею за №4106.
Протягом всього часу з моменту укладення договору ОСОБА_4 відкрито володів та користувався придбаним майном.
Таким чином, оскільки при укладенні договору всі умови договору сторонами виконані належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст. 657 ЦК України, суд вважає за необхідне визнати дійсним договір купівлі – продажу нерухомого майна, а саме домоволодіння з незакінченим будівництвом, готовність 95 %, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 посвідчений представництвом Одеської товарної біржи в м. Ізмаїл від 19 лютого 1999 року за №4106.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі – продажу нерухомого майна, посвідченого Одеською товарною біржею 12.02.1999 року за №4106.
Судом встановлено, що згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 був збудований у 1983 році.
Також, згідно довідки КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 28.01.2026 року за вих. № 177 житловий будинок, розташований за вищевказаною адресою побудований до 1991 році та об`єкти, побудовані без дозвільних документів, відсутні. 
Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
У своєму листі № 8.4-35/18/1 від 23.02.2016 року, Міністерство юстиції України зазначило: «Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі».
Отже, будинки, які побудовані до 1992 року не підлягають введенню в експлуатацію, не належать до самочинного будівництва і документом, який підтверджує відповідність його будівельним нормам, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22.06.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України – спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України – спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України – спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 83965909 від 26.01.2026 року наданою приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В., згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені ОСОБА_4 відсутня.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України – у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_4 є: 
- дружина, ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради 10.04.1997 року та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області;
- донька, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради 13.01.1998 року;
- донька, ОСОБА_3 .
Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Як було встановлено в судовому засіданні, спадкоємці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , що підтверджено записом в будинковій книзі будинку АДРЕСА_1 , тому вважаються такими, що фактично прийняли спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 
Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. 
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Таким чином, ОСОБА_1 належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Приймаючи до уваги що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та на спадкове майно та право позивача таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (паспорт з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_5 , виданий 22.07.2022 органом 5119, РНОКПП – НОМЕР_6 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання договору купівлі – продажу дійсним, визнання права власності та визнання права власності на спадкове майно – задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 19 лютого 1999 року, посвідчений Одеською товарною біржею за № 4106.
Визнати за ОСОБА_1 , право власності на частку у спільному майні подружжя, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Визнати за ОСОБА_1 , право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст заочного рішення складено 08 вересня 2026 року.

Суддя: | О.О.Бурнусус