Справа № 199/3806/26
(1-кп/199/678/26) 
ВИРОК 
іменем України

16.07.2026 місто Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №12026042220000282 від 06.03.2026 відносно:
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, з повною середньою освітою, вдівця, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм у КП «Міськзеленбуд», -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 350 КК України,-
за участю:
прокурора – ОСОБА_5 ,
захисника – ОСОБА_6 ,
обвинуваченого – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань вказане кримінальне провадження
ВСТАНОВИВ:
24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ЇХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05:30 години 24.02.2022 року строком на 30 діб, в подальшому неодноразово продовжений згідно Указу Президента України від 12.01.2026 № 40/2026, строком на 90 діб, тобто до 04.05.2026.
24.02.2022 Указами Президента України № 64/2022 та № 69/2022 оголошено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб ЗСУ, НГУ, СБУ, ДПСУ та інших військових формувань.
06.03.2026 приблизно о 16:50 годині ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому присвоєно військове звання «солдат», видано військовий квиток, наділено службовими повноваженнями з метою виконання мобілізаційних заходів та призову на військову службу по мобілізації в особливий період, а саме: оповіщення військовозобов`язаних на території міста Дніпра, спільно з іншими представниками РТЦК та СП, виконуючи громадський обов`язок, здійснили виїзд для проведення оповіщення та вручення повісток про призов на військову службу, та знаходились поблизу будинку АДРЕСА_2 , де зупинили для перевірки військово-облікових документів ОСОБА_8 , поруч з яким перебував ОСОБА_3 .
Так, знаходячись у вказаному місці та час, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що перед ними військовослужбовці, які виконують громадський обов`язок, серед яких знаходився потерпілий ОСОБА_7 у військовому однострої з шевронами та знаками розрізнення, який представився, назвав свою посаду та військове звання і повідомили про підстави перевірки військово-облікових документів у ОСОБА_8 однак останній відмовлявся називати свої анкетні данні та надавати для перевірки військо-облікові документи.
В свою чергу ОСОБА_3 , знаходячись поруч із ОСОБА_8 та представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , які в цей час здійснювали перевірку документів, достовірно знаючи, що останні перебувають при виконанні громадських обов`язків, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою припинення законної діяльності військовослужбовців, серед яких знаходився потерпілий ОСОБА_7 , передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчиняв активні протиправні дії, зокрема, дістав наявний при ньому ніж, та утримуючи його в руці умисно наніс потерпілому ОСОБА_7 тілесне ушкодження в область лівого стегна. 
Своїми умисними діями ОСОБА_3 , спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді: колото-різаної рани задньої поверхні лівого стегна, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день). На підставі п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6. Термін загоєння встановленої рани понад шість діб.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження громадянинові, який виконує громадський обов`язок, у зв`язку з його громадською діяльністю, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 350 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3  свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України визнав повністю і пояснив, що 06.03.2026 приблизно о 16:50 годині він, разом із сином ОСОБА_9 проходили біля будинку АДРЕСА_2 . Він побачив, що в той час до них почали підходити працівники РТЦК та СП і він розуміючи, що останні будуть запитувати облікові документи, крикнув своєму сину аби той убігав. Почувши такі слова, працівники РТЦК та СП швидко підійшли до нього та наздогнали ОСОБА_9 . Дійсно між ним та працівниками РТЦК та СП почалась перепалка, яка переросла у бійку. Його працівники РТЦК та СП схопили, одна із таких осіб охопила його руками за шию, внаслідок чого він був у зігнутому положенні. Перебуваючи в такому положенні, а саме у зігнутому його руки були вільні, і він розуміючи, що можуть настати відповідні наслідки, дістав із кишені своєї куртки, котра була одягнута на ньому перочинний (розкладний) ніж та наніс один удар потерпілому ОСОБА_7 , після чого його відпустили. Надалі, він опритомнів в кареті швидкої допомоги, де разом із ним був син ОСОБА_9 , а також приїхала на місце пригоди слідчо-оперативна група. Обвинувачений вказав, що від дій працівників РТЦК та СП, він також зазнав травм, серед яких зламано два ребра. Він зазначає, що своїми діями він хотів захистити сина ОСОБА_9 , котрий від початку війни перебував тривалий час у полоні, отримав численні травми в тому числі залишився без ока. В момент вчинення злочину він за себе не хвилювався, оскільки мав відстрочку від призову, яку надали йому з місця роботи. Наразі його сина мобілізували, а він, будучи вдівцем, виховує неповнолітню доньку. З потерпілим ОСОБА_7 вони примирилися, він відшкодував останньому матеріальну та моральну шкоду в сумі 15 000 грн, претензій останній до нього не має. Просить суд суворо не карати та не позбавляти волі, врахувавши те, що має незадовільний стан здоров`я (цукровий діабет, а тому на постійній основі вимушений приймати інсулін, а також перенесення мікроінфаркту), у зв`язку з чим перебуває на обліку у кардіолога. 

Суд на підставі приписів ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням відсутності заперечень від учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд враховує, що покази обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи, ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення поза всяким розумним сумнівом повністю доведена. 
Таким чином, умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 350 КК України, як такі, що виразилися в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження громадянинові, який виконує громадський обов`язок, у зв`язку з його громадською діяльністю. 
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України, постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК Україні особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. 
Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини його вчинення, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є умисним, закінченим кримінальним правопорушенням,і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно працевлаштований, де за місцем роботи характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, стан здоров`я (цукровий діабет типу 2 з ознаками інсулінової резистентності, стеатотична хвороба печінки, метаболічно асоційована. Гіпертонічна хвороба 2 ступеню, гіпертензивне серце (ГЛШ), ризик СС ускладнень, думку потерпілого ОСОБА_7 , котрий у зв`язку із добровільним відшкодуванням обвинуваченим ОСОБА_3 не має претензій матеріального та морального характеру, у зв`язку з чим вважає, що останній заслуговує найбільш м`яке покарання, позицію сторони захисту. 
Суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілій стороні до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 66 КК України. 
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлені і на такі обставини сторона обвинувачення не посилається. 
На підставі викладеного, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, та, виходячи із сукупності зазначених обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті пред`явленого обвинувачення із застосуванням вимог ст. 75 КК України та із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки обвинувачений не становить великої суспільної загрози, а його виправлення можливо досягти шляхом здійснення контролю за поведінкою під час іспитового строку.
Призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України не є занадто м`яким і явно несправедливим, оскільки відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та фактичним обставинам справи. Звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України у даному випадку не суперечить також і вимогам п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7. 
Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі з його реальним відбуттям не вбачається, оскільки такий вид покарання з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, обставин вчинення ним кримінального правопорушення та його наслідків, не буде співмірним меті його застосування.
Призначене покарання, на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обиралась.
За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України із ОСОБА_3 належить стягнути на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз, в сумі 4011,30 гривень.
Питання щодо майна, на яке накладено арешт ухвалою слідчого судді, суд вирішує у відповідності до приписів ч. 4 ст. 174 КПК України.
Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обиралась.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, в сумі 4011 (чотири тисячі одинадцять) гривень 30 (тридцять) копійок.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 10.03.2026, шляхом заборони відчуження та користування на: вилучений під час проведення 06.03.2026 огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , предмет схожий на ніж, куртку сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, вилучену 06.03.2026 в ході особистого обшуку в порядку ст. 208 КПК України під час затримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – скасувати.
Речові докази (постанови слідчого від 07.03.2026, 07.03.2026, 12.03.2026, 25.03.2026)
- 2 сліди папілярних візерунків, котрі нанесені на 2 ліпки стрічки, 1 змив, котрий нанесений на тампон з підлоги зі слідами речовини бурого кольору з середини автомобіля, 1 змив, котрий нанесений на 1 марлевий тампон з поверхні ножа зі слідами речовини бурого кольору, предмет схожий на ніж зі слідами речовини бурого кольору, дактилоскопічну картку заповнену на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зберігається в камері схову речових доказів у ВП № 1 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області, зразок крові, змиви котрі нанесені на марлеві тампони – знищити;
- куртку сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору - повернути за належністю власнику ОСОБА_3 ; 
- штани камуфляж піксель – повернути за належністю власнику ОСОБА_7 . 
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК України).
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя:           ОСОБА_1