Справа №443/1242/26
Провадження №2/443/1004/26

РІШЕННЯ
іменем України

21 липня 2026 року         місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

встановив:
Представник позивача, ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» Лановий Є.М. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за Договором позики № 187565 від 12.03.2025 у розмірі 23 962,50 грн, судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Обґрунтування позовних вимог.

В обґрунтування поданого позову представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» Лановий Є.М. покликається на те, що 12.03.2025 року між ТОВ «Сіроко фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 187565. За цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк, для придбання товарів та/або робіт та/або послуг (на задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника), шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від Суми Позики. ТОВ «Сіроко фінанс» направлено відповідачці електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідачка підтверджує прийняття умов Договору позики № 187565 від 12.03.2025, який також знаходиться у власному кабінеті відповідачки на офіційному веб-сайті Позикодавця. Таким чином, відповідачка уклала Договір позики № 187565 від 12.03.2025 із ТОВ «Сіроко фінанс» та відповідачці передані грошові кошти, шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, у розмірі 7 500 грн. Відповідачкою не виконані належним чином взяті зобов`язання за договором позики, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин – ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України, внаслідок чого, керуючись нормами ст.ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 23.07.2025 між ТОВ «Сіроко фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» відповідно до чинного законодавства України, укладений Договір факторингу №23072025. Згідно даного Договору факторингу 23.07.2025 відбулося відступлення права вимоги за договором позики № 187565 від 12.03.2025. Сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ФК «Солвентіс») становить 23 962,5 грн, із яких: сума заборгованості за основною сумою боргу становить 7 500 грн; сума заборгованості за відсотками становить 21,75 грн; сума заборгованості по комісії становить 1 440,75 грн; сума заборгованості по штрафним санкціям становить 15 000 грн.

09.07.2026 представником відповідачки ОСОБА_1 – адвокатом Чорненьким Я.Б. подано клопотання, згідно якого останній просить позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши із відповідачки ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Солвентіс" заборгованість за Договором позики №187565 від 12.03.2025 у розмірі 8 962,45 грн, з яких: 7 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21,75 грн - сума заборгованості за відсотками; 1440,70 грн - сума заборгованості за комісією, витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної суми позову та витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн, а у решті позовних вимог відмовити.
Зазначає, що ним як представником відповідачки ОСОБА_1 визнаються позовні вимоги частково, а саме визнаються позовні вимоги в частині стягнення із відповідачки заборгованості за Договором позики №187565 від 12.03.2025 у розмірі 8 962,45 грн, з яких: 7 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21,75 грн - сума заборгованості за відсотками; 1 440,70 грн - сума заборгованості за комісією. Щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 15 000,00 грн, що складає суму заборгованості за штрафними санкціями, то зазначає, що Договір позики №187565 від 12.03.2025 зокрема п.18. передбачає, що у разі невиконання Позичальником умов цього Договору (неповернення у встановлені умовами Договору строки суми Позики), у випадку коли Сума Позики, зазначена в п.2 Договору, не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування коштами Позики понад встановлений Договором строк Позикодавець має право нараховувати пеню в розмірі, визначеному п.2 Договору за кожен дене такого понадстрокового користування, з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Проте Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інши законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану" від 15.03.2022 №2120-IX, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штраф пені) за таке прострочення. З огляду на викладені вище обставини та правові приписи вважає, що хоч сторони в Договорі позики №187565 від 12.03.2025 і обумовили нарахування та сплату позичальником пені у розмірі 5,00% за кожен день понадстрокового користування у разі порушення позичальником стром повернення кредиту, проте п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлює, позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях, а тому у стягненні із відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача 15 000,00 грн, що складає суму заборгованості за пенею, слід відмовити. Щодо стягнення із відповідачки ОСОБА_1 судових витрат у розмірі сплаченого судового збору у розмірі 2662,4 грн., то вважає, що відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та підлягає стягненню з відповідачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо стягнення із відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача витрат, які понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 6.000,00 грн, то, зважаючи на незначну складність справи, враховуючи ціну позову, значення спраи для сторін, тривалість судового провадження, наявність численної усталеної практики, критерії розумності розміру судових витрат щодо конкретних обставин справи та фінансового стану обох стор а також те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2 000,00 грн.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.
Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 17.06.2026 справу прийнято до розгляду та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження. Запропоновано відповідачці у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали подати до суду відзив на позовну заяву /а.с.11-13/.
Відповідно до ч. 5. ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 279 ч. 5 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 12.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко фінанс» та ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено договір позики №187565, що визнається стороною відповідачки/ а.с.29-31 на звороті/.
Відповідно до п.1 договору, за цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі – «Строк Позики»), для придбання товарів та/або робіт та/або послуг (на задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника), шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Комісію та Проценти) від Суми Позики.
Відповідно до п. 2 даного договору, визначено параметри та умови Позики, параметри, її повернення та сплати Процентів:
2.1 Сума Позики 7 500,00 грн;
2.2. Строк Позики/Строк Договору 30 днів?
2.3. Процентна ставка 0.01 % / день (фіксована), діє протягом Строку Договору, визначеного п.п. 2.2. п. 2 Договору? 
2.4. Комісія 19.21 % від Суми Позики, зазначеної в пп. 2.1. п.2 Договору, що складає: 1 440,75 грн
Дата надання Позики 12.03.2025
Дата повернення Позики 10.04.2025
Денна процентна ставка 0.65,% в день
Пеня, 5.00%/день 
Орієнтовна реальна річна процентна ставка, 841.39 %
Орієнтовна загальна вартість позики 8 962,50 грн 
8. Позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від Договору, Позичальник повідомляє Позикодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, передбаченого для відмови від Договору.
18. У разі невиконання Позичальником умов цього Договору (неповернення у встановлені умовами Договору строки суми Позики), у випадку коли Сума Позики, зазначена в п. 2 Договору, не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування коштами Позики понад встановлений Договором строк Позикодавець має право нараховувати пеню в розмірі, визначеному п. 2 Договору за кожен день такого понадстрокового користування, з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства.
23. Позичальник ідентифікований та верифікований за допомогою Системи BankID НБУ.
Пункт 30 договору містить реквізити сторін, зокрема дані позичальника, а саме: ПІБ позичальника – ОСОБА_1 , дата народження, її реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер паспорта, адресу місця реєстрації, номер телефону, а також номер електронного платіжного засобу – НОМЕР_1 та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором e4Vs28 /а.с.29 на звороті/.
Відповідно до Додатку №1 до договору позики №187565 від 12.03.2025, загальна вартість позики за весь строк кредитування становитиме 8 962,50 грн /а.с.30/.
Відповідно до довідки про ідентифікацію, даною довідкою підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 була ідентифікована в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко фінанс» та останній було надано одноразовий ідентифікатор e4Vs28 який нею було введено 12.03.2025 року 19:32 год для підписання договору позики /а.с.28/.
ТОВ «Сіроко фінанс» свої зобов`язання за Договором позики виконав в повному обсязі, а саме перерахував відповідачці кредитні кошти в розмірі 7 500,00 грн. на банківський рахунок НОМЕР_1 , що підтверджується платіжною інструкцією 2b60369f-118b-4b5c-a2cb-1c414d41d6b3 /а.с.41/.
Згідно паспорту споживчого кредиту у такому зазначено, зокрема: інформацію та контактні дані кредитодавця та кредитного посередника, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію, інші важливі правові аспекти /а.с.46-47 на звороті/.
З розрахунку заборгованості за договором позики №187565 від 12.03.2025, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Сіроко фінанс» становить 23 962,5 грн, із яких: сума заборгованості за основною сумою боргу становить 7 500 грн; сума заборгованості за відсотками становить 21,75 грн; сума заборгованості по комісії становить 1 440,75 грн; сума заборгованості по штрафним санкціям становить 15 000 грн /а.с.26-27 на звороті/.
Відповідно до договору факторингу №23072025 від 23.07.2025 укладеного між ТОВ «Cіроко Фінанс» (Клієнт) та ТОВ «Солвентіс» (Фактор) відступлено права грошової вимоги до боржників за договорами позики вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між кредитором та боржникам /а.с.31-36, 48/.
Відповідно до витягу із додатку до Договору факторингу №23072025 від 23.07.2025, ТОВ «ФК «Солвентіс» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №187565 від 12.03.2025 на загальну суму заборгованості 23 962,50 грн /а.с.24/.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Порядок укладання договорів в електронній формі передбачений зокрема Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
Надавши оцінку аргументам сторін суд зазначає, що стороною відповідачки, по суті, визнається обставина укладення з ТОВ «Сіроко фінанс» договору позики, отримання кредитних коштів у сумі 9 000,00 грн та неналежне виконання умов згаданого договору, а також визнається заборгованість за тілом кредиту у сумі 7 500,00 грн, та заборгованість за процентами у розмірі 21,75 грн та заборгованості по комісії у розмірі 1 440,75 грн, а відтак в силу приписів частини 1 статті 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази підтверджують укладення між ТОВ «Сіроко фінанс» та ОСОБА_1 договору позики в електронній формі, отримання відповідачкою кредитних грошових коштів та неналежне виконання відповідачкою умов, укладеного договору, зважаючи на те, що відповідачка частково визнала позовні вимоги, у зв`язку з цим позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення із боржника заборгованості за договором позики №187565 від 12.03.2025, в розмірі 8 962,50 грн, із яких: сума заборгованості за основною сумою боргу становить 7 500 грн; сума заборгованості за відсотками становить 21,75 грн; сума заборгованості по комісії становить 1 440,75 грн, а відтак позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідачки суми заборгованості по штрафним санкціям в розмірі 15 000 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також, Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64» на території України введено військовий стан, який згодом на підставі Указів Президента продовжувався та триває на час розгляду даної справи в суді.
Враховуючи зазначене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 15 000 грн задоволенню не підлягають, оскільки нарахування такої здійснено всупереч вищенаведеній нормі Закону.
За наведених обставин позов підлягає до часткового задоволення.

Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 995,74 (8 962,50 х 100% : 23 962,50 = 37,40 %; 2 662,40 х 37,40 % : 100% = 995,74).

Вирішуючи вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого.
Відповідно до положеньст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5ст. 139 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Відповідно до Постанови Верховногосуду від13.03.2025у справі№275/150/22 суд не має права вирішуватии питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача подано такі документи: акт наданих послуг №187565 від 31.03.2026, згідно якого загальна вартість наданих послуг становить 6 000 грн; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаним адвокатським бюром «Сергія Пошелюзного», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Солвентіс» щодо стягнення кредитної заборгованості, згідно якого загальна вартість наданих послуг становить 6 000 грн; договір про надання правової допомоги №43657029/01 від 02.01.2026, укладений між ТОВ «ФК «Солвентіс» та адвокатським бюром «Сергія Пошелюзного», додаткову угоду №187656 від 31.03.2026 до договору про надання правової допомоги №43657029/01 від 02.01.2026, свідоцтво Пошелюзного С.В. про право на заяйняття адвокатською діяльністю.
Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням клопотання представника відповідачки, який просить зменшити розмірі витрат на професійну правничу допомогу, виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження, суд доходить висновку, що стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.
Керуючись ст.ст. 12,81,141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд 

ухвалив :
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (місцезнаходження 07406, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, Київська область, ЄДРПОУ 43657029) заборгованість за договором позики №187565 від 12.03.2025 в розмірі 8 962 (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят дві) гривні 50 копійок, із яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок; сума заборгованості за відсотками 21 (двадцять одна) гривня 75 копійок; сума заборгованості по комісії 1 440 (одна тисяча чотириста сорок) гривень 75 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (місцезнаходження 07406, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, Київська область, ЄДРПОУ 43657029) витрати на сплату судового збору в розмірі 995 (дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 74 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (місцезнаходження 07406, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, Київська область, ЄДРПОУ 43657029) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        Р.Г. Равлінко