П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/31739/24

Перша інстанція суддя Хурса О. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Яковлєва О.В.,
суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року, у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Одеській митниці, а саме:
- визнання протиправним та скасування рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500590/2024/000002/2 від 20 серпня 2024 року; 
- визнання протиправною та скасування картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500590/2024/000018 від 20 серпня 2024 року. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року задоволено позов.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, так як подані позивачем документи для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів не містили всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, містили розбіжності, а тому заявлена позивачем митна вартість не підтверджена документально, внаслідок чого митним органом правомірно прийнято оскаржувані рішення.
В свою чергу, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПП «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» (Покупець) та компанією Next Floor Inc (Продавець) 15 листопада 2023 року укладено контракт № 01/2023 відповідно до якого продавець зобов`язується продавати підлогове килимове покриття в рулонах та побутову килимову плитку (надалі іменується «Товари») та Покупець в свою чергу зобов`язується відповідно виконувати свої зобов`язання, що випливають з цього Контракту.
Декларант позивача здійснив декларування поставленого в Україну товару за митною декларацією № 24UA500590000322U9, в якій митну вартість товару визначено за першим методом - за ціною договору. Для підтвердження вказаних у декларації відомостей до митного органу був поданий відповідний пакет документів згідно з МКУ.
Проте відповідачем прийняте оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA500590/2024/000002/2 від 20 серпня 2024 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, в митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № UA500590/2024/000018 від 20 серпня 2024 року.
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів № UA500590/2024/000002/2 від 20 серпня 2024 року зазначено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 
1) декларантом не подані страхові документи, які мають бути поданими у відповідності із вимогами частини першої та другої статті 53 МКУ, враховуючи, що поставка товарів здійснюється на умовах CIF CONSTANTZA (відповідно до відомостей, які містяться у Commercial Invoice від 28 травня 2024 року № 48147);
2) декларантом не подані банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, які мають бути поданими у відповідності із вимогами частини першої та другої статті 53 МКУ, враховуючи, що останні 50 % оплати здійснюється після відправки товару в пункт призначення і до прибуття протягом 30 днів (відповідно до відомостей, які містяться у пункті 2.4 контакту від 15 листопада 2023 року № 01/2023 та Bill of lading від 05 червня 2024 року № COSU6384347900).
Також, встановлено, що у документах, які подані для підтвердження митної вартості містяться розбіжності щодо: 
1) умов поставки товарів, які мають вплив на правильність визначення митної вартості (можливі додаткові витрати, понесені покупцем у формі витрат на транспортування, навантаження або вивантаження товарів, які мають додаватися до митної вартості): CIF CONSTANTZA відповідно Commercial Invoice від 28 травня 2024 року № 48147 або FCA відповідно до пункту 3.1 контакту від 15 листопада 2023 року № 01/2023; 
2) маркування (у зв`язку із імовірним неправомірним нанесенням торговельної марки без дозволу власника можливі додаткові витрати, понесені покупцем у формі роялті, які мають додаватися до митної вартості): торгівельна марка - Next Floor відповідно до Commercial Invoice від 28 травня 2024 року № 48147 або маркування (Marks & Nos.) - N/M відповідно до Bill of lading від 05 червня 2024 року № COSU6384347900. Під час проведення митного огляду встановлено, що на товарі та на упаковці товару відсутні відомості щодо торгівельної марки та виробника.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням про коригування митної вартості, товариство звернулось до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як товариством належним чином підтверджено заявлену митну вартість товарів для здійснення їх митного оформлення за заявленим методом, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України, митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 318 МК України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Згідно ч. 1 ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Згідно ч. 2 ст. 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Згідно ч. 3 ст. 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 9.
Згідно ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.
Згідно ч. 12 ст. 264 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Колегією суддів встановлено, що предметом позову у даній справі є рішення про коригування митної вартості товарів № UA500590/2024/000002/2 від 20 серпня 2024 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500590/2024/000018 від 20 серпня 2024 року, що прийняті Одеською митницею відносно Приватного підприємства «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ».
При цьому, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, в межах доводів та вимог апеляційної скарги митного органу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, фактичною підставою для прийняття оскаржуваного рішення митного органу про коригування митної вартості товарів, а також картки відмови, стала наявність розбіжностей у поданих позивачем документах та їхня недостатність для здійснення митного оформлення товару за визначеним ним методом.
Зокрема, як вбачається із зібраних матеріалів у справі, для митного оформлення ввезеного в Україну товару митному органу надано зовнішньоекономічний контракт від 15 листопада 2023 року № 01/2023, укладений між ПП «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» (Покупець) та компанією Next Floor Inc (Продавець).
Згідно п. 2.4 Контракту, оплата за Товар здійснюється у доларах, шляхом банківського переводу на банківський рахунок Продавця наступним чином: 50% передплата; останні 50% після відправки товару в пункт призначення і до прибуття оплатити товар, протягом 30 днів.
З іншого боку, згідно умов оплати, визначених у Комерційному інвойсі від 28 травня 2024 року № 48147, позивач має сплатити за товар 50% передплати та 50% протягом 30 днів.
В свою чергу, колегія суддів вважає, що попри наявну логічну колізію у зазначених умовах оплати щодо умов переказу другої частини оплати за товар в Контракті, з урахуванням змісту Комерційного інвойсу, визначальною є та умова, що оплата другої частини вартості товару має бути здійснена протягом 30 днів, тобто після відправки товару в пункт призначення.

Між тим, відповідно до наданого Коносаменту від 05 червня 2024 року № COSU6384347900, датою навантаження товару на борт судна є 05 червня 2024 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає логічними висновки митного органу про те, що на момент подання митної декларації 19 серпня 2024 року вже мала бути здійснена друга частина оплати за поставлений товар.
Проте, документів, що підтверджують фактичну оплату товару (решта 50%), позивачем митному органу не надано.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність порушень у цій частині, оскільки судом першої інстанції не досліджено змісту зібраних у матеріалах справи документів та невірно встановлено обставини даної справи.
В свою чергу, щодо відсутності документів, підтверджуючих розмір понесених витрат на страхування товару та щодо наявних розбіжностей в документах стосовно умов поставки товару, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно п. 3.1 Контракту, основні умови поставки товару визначені у ІНКОТЕРМС, 2010 FCA та зазначені в Інвойсі, які не невід`ємними частинами даного Контракту.
З іншого боку, згідно умов поставки, визначених у Комерційному інвойсі від 28 травня 2024 року № 48147, поставка товару здійснюють на умовах CIF CONSTANTZA port.
Тобто, в наданих позивачем документах наявні очевидні розбіжності щодо умов поставки товару.
Між тим, колегія суддів зазначає, за умовами поставки CIF (Cost, Insurance and Freight/Вартість, страхування і фрахт), страхування товару є обов`язковим та продавець товару зобов`язаний власним коштом оформити та оплатити морське страхування вантажу.
З іншого боку, за умовами поставки FCA (Free Carrier/Франко-перевізник) ні продавець, ні покупець не мають юридичного зобов`язання страхувати вантаж один перед одним.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що попри той факт, що вартість страхування має бути включена до вартості товару за умовами СІF, докази оплати страхування товару продавцем у даному випадку можуть підтвердити той факт, що поставка здійснювалась саме на умовах СІF.
В свою чергу, відсутність доказів оплати страхування товару може підтверджувати відправку товару саме на умовах FCA.
Тому, з урахуванням наявності чергових розбіжностей, визначених в Контракті та Інвойсі, колегія суддів вважає, що митним органом, відповідно до положень ч. 3 ст. 53 МК України, обґрунтовано витребувано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості та умов поставки.
Крім того, колегія суддів вважає погоджується з доводами митного органу про те, що за умови визначення номенклатури товару у комерційному інвойсі та пакувальному листі щодо торгівельної марки та виробника товару, фактична відсутність на товарі та на упаковці товару відомостей щодо торгівельної марки та виробника товару ускладнює процес визначення митної вартості товару, а як наслідок потребує вивчення додаткових документів.
Враховуючи викладене, а саме неможливість підтвердження дотримання умов оплати та поставки, визначених в Контракті та Інвойсі, враховуючи наявні розбіжності та суперечності у відповідних документах, колегія суддів вважає, що митним органом, відповідно до положень ч. 3 ст. 53 МК України, обґрунтовано витребувано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, але наданою позивачем відповіддю зазначених сумнівів не спростовано.
З іншого боку, згідно ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Згідно ч. 2 ст. 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
В свою чергу, згідно ч. 8 ст. 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Згідно ч. 2 ст. 64 МК України, митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Між тим, як зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару, визначаючи митну вартість ввезеного товару за резервним методом, митним органом зазначено митну декларацію по якій раніше була визначена митна вартість товару, враховуючи ідентичність (аналогічність) товару, умови поставки, обсягів партії, як факторів, які можуть вплинути на митну вартість.
В свою чергу, порушень у виборі методу визначення митної вартості товарів, з урахуванням обставин даної справи, судом не встановлено
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що митним органом належним чином обґрунтовано правомірність оскаржуваних рішень.
При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено невірне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при вирішенні справи, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про залишення позову без задоволення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Задовольнити апеляційну скаргу Одеської митниці. 
Скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року, з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову Приватного підприємства «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Одеську митницю.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач | | О.В. Яковлєв
Судді | | О.В. Єщенко   А.В. Крусян