Справа № 522/5732/26
Провадження № 2/522/6959/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року          м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючої – судді Косіциної В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про збільшення розміру довічних щомісячних виплат, -

ВСТАНОВИВ:
08 квітня 2026 року Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про збільшення розміру довічних щомісячних виплат.
За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В.
14 квітня 2026 року хвалою суду позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано 15-ти денний термін з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалу суду від 14.04.2026 було доставлено відповідачу до його електронного кабінету 17.04.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.
24 квітня 2026 року від представника КП «Одесміськелектротранс» – адвокатом Заєвою Іриною Іванівною було подано відзив на позовну заяву, у якому заявниця зазначила, що позивачка просить збільшити розмір довічного утримання та розмір витрат на санаторне лікування за період, право на виплати за який вже визначено судовим рішенням та продовжує існувати та не припинено і не змінено у встановленому законом порядку. Окрім того представник позивача вказує на те, що позивач в позові не доводить ані підвищення вартості життя, а ані обставин, пов`язаних зі зміною мінімальної заробітної плати, як підстави для нового перегляду розміру виплат. Окрім того вказує, що позивачем фактично змінено методику визначення розміру відшкодування шкоди, що була встановлена судовим рішенням. Окрім того заявник також не погоджується з вимогою про збільшення витрат на санаторно-курортне лікування, оскільки надана позивачем відповідь не містить індивідуалізованих даних, необхідних для визначення реального обсягу та вартості лікування саме для позивача. В прохальній частині просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
28 квітня 2026 року від представника ОСОБА_1 – адвоката Волошиної Світлани Вадимівни надійшла відповідь на відзив, у якій заявниця зазначила, що статистичний показник «еквівалент повної зайнятості» більше не використовується, а замість нього використовується чинний аналогічний показник, який офіційно публікує Держстат – «середньомісячна заробітна плата штатного працівника» що є правонаступництвом методологій. Крім того представник вказує, що твердження відповідача про те, що відповідь ПАТ ЛОЗ профспілок України «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» від 21.11.2025 не містить індивідуальних даних, необхідних для визначення реального обсягу та вартості лікування саме для позивача є надуманим та безпідставним. Просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи – не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Рішенням місцевого суду Центрального району міста Одеси від 06.09.2002 встановлено, що 20.08.1992 року, близько 19 години, на розі вулиць Старопортофранківської та Колонтаєвської в Одесі, відбувся схід заднього візка другого вагону трамвайного маршруту №5, під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок технічно несправності електроконтактної мережі, що належить та експлуатується комунальним підприємством «Одесміськелектротранс», сталося сходження другого вагону. Від удару виступаючими частинами транспортного засобу, ОСОБА_1 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому правої тім`яної кістки з переходом на основи черепа, забита рана голови, забиті місця, садна тіла, перелом зовнішньо виростка великогомілкової кістки, які відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння.
Рішенням місцевого суду Центрального району міста Одеси від 06.09.2002 було стягнуто з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 втрачену заробітну плату з 27.05.1998 до 06.09.2002 в розмірі 9 708,62 гривень; втрачену заробітну плату в розмірі 190,40 гривень щомісячно з 06.09.2002 до 30.06.2003; відшкодовано витрати, пов`язані з придбанням медикаментів на лікування в розмірі 10 000,00 гривень, витрати на санаторно-курортне лікування щорічно, починаючи з 2002 року в розмірі 1 200,00 гривень; відшкодовано моральну шкоду в розмірі 9 000,00 гривень; в решті позовних вимог – відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.02.2003 рішення місцевого суду Центрального району міста Одеси від 06.09.2002 змінено, а саме: стягнуто з 06.09.2002 втрачену заробітну плату в розмірі 190,40 гривень – довічно; витрати, пов`язані з санаторно-курортним лікуванням в розмірі 1 200,00 гривень один раз в 24 місяці, починаючи з 2002 року; в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду України від 17.11.2004 в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду від 20.02.2003 року відмовлено.
29.10.2021 ОСОБА_1 видано дублікат виконавчого листа про стягнення з КП «Одесміськелектротранс» на її користь з 06.09.2002 втраченого заробітку в розмірі 190,40 гривень щомісяця – довічно та стягнення витрат, пов`язаних з санаторно-курортним лікуванням в розмірі 1 200,00 гривень один раз в 24 місяці, починаючи з 2002 року.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2023 позов  ОСОБА_1 - задоволено частково. Збільшено з 01 липня 2022 року розмір довічного щомісячного стягнення з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 , визначеного рішенням Центрального районного суду міста Одеси від 06.09.2002, з 190,40 гривень до 6 322,50 гривень та збільшено з 01 січня 2022 року витрати на санаторно-курортне лікування ОСОБА_1 з 1 200,00 гривень до 20 520,00 гривень один раз на 24 місяці, які стягненню з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 .
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2024 заяву КП «Одесміськелектротранс» про визнання дублікату виконавчого листа від 29.10.2021, виданого Приморським районним судом м. Одеси по цивільній справі №2/43/02 в частині стягнення витрат , пов`язаних з санаторно-курортним лікуванням в розмірі 1 200,00 гривень один раз у 24 місяці, починаючи з 2002 року – задоволено. Визнано в частині вказаний дублікат виконаного листа таким, що не відлягає виконанню.
У позовній заяві позивачка зазначає, що з моменту ухвалення судового рішення Приморським районним судом м. Одеси від 17 жовтня 2023 року про збільшення розміру відшкодування шкоди значно підвищилась вартість життя, про що свідчить тривале зростання рівня цін на споживчі товари та послуги, інфляційні процеси в Україні. На підставі вище наведеного, ОСОБА_1  08.04.2026 звернулася до суду з позовною заявою у якій просить суд:
- збільшити з 01 лютого 2026 року розмір довічного щомісячного стягнення з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 , що визначений рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2023 року у справі №522/505/23 з 6 322,50 гривень до 14 614,50 гривень;
- збільшити з 01 січня 2026 року витрати на санаторно-курортне лікування з 20 520,00 гривень до 37 440,00 гривень один раз на 24 місяці, які перераховувати на розрахунковий рахунок відповідної організації, яка надає путівку.
Щодо вимоги про збільшення розміру довічного щомісячного стягнення з 6 322,50 гривень. до 14 614,50 гривень та збільшення витрат на санаторно-курортне лікування з 20 520,00 гривень. до 37 440,00 гривень один раз на 24 місяці.
Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Частинами першою, третьою статті 1197 ЦК України передбачено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.
Встановлюючи довічну щомісячну виплату місцевий суд Центрального району міста Одеси від 06.09.2002 виходив з середньомісячної заробітної плати у галузі машинобудівництва одного працівника в еквіваленті повної зайнятості, що склала 380,79 гривень а оскільки позивачу була встановлена ІІ група інвалідності, у зв`язку з втратою 50% професійної працездатності, то щомісячна довічна виплата визначена в розмірі 190,40 гривень. Встановлюючи розмір витрат на санаторно-курортне лікування у сумі 1 200,00 гривень суди виходили з інформаційної довідки базового санаторію імені Лєрмонтова «Укрпрофоздоровниці» щодо вартості санаторно-курортного лікування.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2023 розмір довічного щомісячного стягнення з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 збільшено з 190,40 гривень до 6 322,50 гривень, а витрати на санаторно-курортне лікування з 1 200,00 гривень до 20 520,00 гривень один раз на 24 місяці.
Згідно зі ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.
Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що вона спрямована на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом.
Тобто, цивільним законодавством для охорони прав фізичних осіб - кредиторів встановлена можливість збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у триваючих правовідносинах.
Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі підвищення вартості життя чи збільшення розміру мінімальної заробітної плати.
Виходячи зі змісту наведеної норми, при вирішенні даного спору суду належить встановити, у зв`язку з чим потерпілий просить змінити розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, або смертю, а саме: чи у зв`язку зі збільшення вартості життя, чи у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати.
Позивач просить змінити (збільшити) розмір відшкодування шкоди у зв`язку з підвищенням вартості життя (підвищення витрат на санаторно-курорте лікування) та у зв`язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати (стягнення середньомісячного заробітку довічно).
У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що рішення місцевого суду Центрального району міста Одеси від 06.09.2002 було встановлено методику розрахунку розміру відшкодування шкоди побудовану на середньомісячній заробітній платі у галузі машинобудування одного працівника і еквіваленті повної зайнятості, натомість позивачка використовує інший статистичний показник, а саме середню заробітну плату одного штатного працівника. Виходячи з вище наведеного, представник відповідача робить висновок, що позивач фактично змінює методику визначення розміру відшкодування шкоди, що ж недопустимим.
Однак, суд не погоджується з даними доводами представника відповідача та зазначає наступне. Посада на якій працювала ОСОБА_1 до спричинення їй шкоди, була ліквідована, а місцевий суд Центрального району міста Одеси в рішенні від 06.09.2002 виходив з п.26 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України» від 23 червня 1993 року №472. Однак, дана постанова втратила чинність на підставі Постанови КМУ від 11.07.2001 №807.
3 01 січня 2023 року набрав чинності Закон України «Про офіційну статистику», який визначає правові та організаційні засади функціонування національної статистичної системи, компетенцію та повноваження органів державної статистики, регулює правові відносини у сфері офіційної статистики з метою забезпечення держави і суспільства неупередженою та об`єктивною офіційною державною статистичною інформацією щодо економічної, соціальної, демографічної, екологічної, культурної та інших сфер життя суспільства в Україні та її регіонах.
З відповіді Головного управління статистики в Одеській області від 12.11.2025 вбачається, що згідно з вище зазначеним законом, органи державної статистики здійснюють виробництво та поширення офіційної державної статистичної інформації відповідно до статистичної методології та переліку робіт, з періодичністю, у розрізі та в терміни, що передбачені планом державних статистичних спостережень. На виконання плану проводиться державне статистичне спостереження за результатами якого формується офіційна державна статистична інформація щодо середньої заробітної плати (номінальної) штатного працівника. Окрім того у відповіді зазначено, що планом та жодним ДСС не передбачено підготовку статистичної інформації щодо середньої заробітної плати у розрахунку на одного працівника в еквіваленті повної зайнятості. На підставі вище наведеного, ГУС в Одеській області надало наявну офіційну державну статистичну інформацію, підготовлену відповідно до плану за результатами ДСС 1.02.02.01 щодо середньої заробітної плати одного штатного працівника Одеської області за видом економічної діяльності «виробництво машин та устаткування, не віднесених до інших угрупувань», відповідно до якої середня заробітна плата одного штатного працівника у зазначеному виді економічної діяльності склала: за липень 2025 року – 29 208,00 гривень, за серпень 2025 року – 29 430,00 гривень, за вересень 2025 року – 29 229,00 гривень.
Таким чином, у даному випадку, статистичний показник «еквівалент повної зайнятості» більше не використовується, замість нього використовується чинний аналогічний показник, який було надано ГУС в Одеській області, а саме «середньомісячна заробітна плата штатного працівника».
В рішенні від 06.09.2002 місцевий суд Центрального району міста Одеси встановив довічну щомісячну виплату, виходячи з середньомісячної заробітної плати у галузі машинобудівництва одного працівника в еквіваленті повної зайнятості, що склала 380,79 гривень, а оскільки позивачу рішенням МСЕК була встановлена друга група інвалідності у зв`язку з втратою 50% професійної працездатності, то щомісячна довічна виплата визначена в сумі 190,40 гривень, що складає половину від зазначеної середньомісячної зарплати.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2023 розмір довічного щомісячного стягнення з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 збільшено з 190,40 гривень до 6 322,50 гривень.
Щодо доводі відповідача про те, що у позовній заяві позивач просить розмір довічного щомісячного стягнення з 01 лютого 2026 року, а витрати на санаторно-курортне лікування з 01 січня 2026 року, тобто фактично за період, право на виплати за який вже визначено судовим рішенням та продовжує існувати та не припинено і не змінено у встановленому законом порядку, суд зазначає наступне.
До позовної заяви представник позивача додає відповідь ГУС в Одеській області у якій наведені статистичні дані за вересень 2025 року та відповідь ПАТ ЛОЗ профспілок України «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» у якій наведені статистичні дані та 2025 рік. Саме на підставі зазначених показників позивачкою обґрунтовано розмір заявлених вимог, а тому визначення початкової дати, з якої вона просить змінити розмір виплат, саме по собі не свідчить про заявлення вимог щодо повторного стягнення коштів за період, який уже врегульований судовим рішенням, та не призводить до виникнення надмірних виплат.
Крім того, сама по собі наявність судового рішення, яким визначено розмір відповідних виплат, не позбавляє позивачку права звернутися до суду з позовом про зміну їх розміру у разі зміни обставин, з якими закон пов`язує можливість такого перегляду. Вирішення питання про наявність підстав для зміни розміру виплат є предметом розгляду цієї справи по суті, а тому наведені відповідачем доводи не свідчать про безпідставність заявлених позовних вимог.
Позивач посилається на те, що відповідно до відповіді ГУС в Одеській області від 12.11.2025, середня заробітна плата одного штатного працівника Одеської області за видом економічної діяльності «виробництво машин та устаткування, не віднесених до інших угрупувань» у вересні 2025 року складає – 29 229,00 гривень а отже 50% від цієї суми це 14 614,50 гривень.
Отже, у зв`язку зі збільшення розміру середньомісячного заробітку, який визначений судом як складова відшкодування шкоди позивачеві, завданої каліцтвом, він підлягає відповідному збільшенню до суми в 14 614,50 гривень і наступному щомісячному стягненню довічно на користь позивача.
Щодо доводів відповідача про те, що надана позивачкою інформація має узагальнений статистичний характер та не може бути належним доказом для визначення розміру витрат на санаторно-курортне лікування, суд зазначає таке.
Заперечуючи проти визначеного позивачкою розміру витрат на санаторно-курортне лікування, відповідач фактично обмежується лише незгодою із заявленою сумою, однак не надає жодних доказів на спростування наведених позивачкою розрахунків. Зокрема, відповідачем не подано жодних статистичних даних, відомостей щодо середньої вартості санаторно-курортного лікування, орієнтовних цін на відповідні послуги чи інших доказів, які б свідчили про невідповідність заявленого позивачкою розміру витрат їх фактичній вартості.
Самі лише твердження відповідача про те, що наведені позивачкою статистичні дані не враховують її індивідуальних особливостей, без надання належних і допустимих доказів на підтвердження таких доводів, не можуть бути достатньою підставою для висновку про необґрунтованість заявлених вимог.
При цьому надані позивачкою статистичні відомості є належним джерелом інформації для обґрунтування зміни розміру витрат, тоді як відповідач не запропонував суду жодного альтернативного розрахунку або інших об`єктивних даних, які б свідчили про інший розмір таких витрат.
Судом встановлено, що вартість санаторно-курортного лікування, то згідно відповіді ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» від 21.11.2025 №04-07/776, середня вартість одного ліжко-дня у санаторії системи ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» склала у 2025 році – 1 248,00 гривень. Тобто, вартість місячного санаторно-курортного лікування в неврологічному відділенні, яка визначена судами до відшкодування в сумі 20 520,00 гривень один раз на 24 місяці, має бути підвищена до суми 37 440,00 гривень (1 248,00 * 30 = 37 440,00), яка підлягає стягненню на користь позивача один раз на 24 місяці.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про збільшення витрат на санаторно-курортне лікування до розміру в 37 440,00 гривень один раз на 24 місяці – підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 236-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про збільшення розміру довічних щомісячних виплат – задовольнити.
Збільшити з 01 лютого 2026 року розмір довічного щомісячного стягнення з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 , що визначений рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2023 року у справі №522/505/23 з 6 322,50 гривень до 14 614,50 гривень;
Збільшити з 01 січня 2026 року витрати на санаторно-курортне лікування з 20 520,00 гривень до 37 440,00 гривень один раз на 24 місяці, які перераховувати на розрахунковий рахунок відповідної організації, яка надає путівку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення складено та підписано 08 липня 2026 року.

Суддя            Косіцина В.В.