Справа №333/3326/26
Провадження №2/333/3489/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 липня 2026 року       м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
судді Круглікової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Єрмоленко А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,
до відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Білоцерковський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Міністерства юстиції України, місцезнаходження: бульвар Олександрівський, буд. 94 , м. Біла церква, Київська область
про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Сініло Тетяни Валеріївни, звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Білоцерковський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Міністерства юстиції України про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.01.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який розірвано заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2022. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дитина, син – ОСОБА_3 . Оскільки відповідач у добровільному порядку аліменти на утримання сина не сплачував, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2024 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.04.2024 і до досягнення дитиною повноліття. 
У зв`язку з тим, що відповідачем не виконується в повному обсязі рішення суду, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 19.04.2024 по 01.03.2026 у розмірі 41 292, 93 грн.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, вказавши, що проти розгляду справи без участі відповідача та ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судові засідання жодного разу не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. 
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько – ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданого 29.01.2019 Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №84.
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі №333/3730/24 від 09.12.2024, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.04.2024 і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист і постановою державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марінченко А.О. від 11.12.2025 було відкрито виконавче провадження за № 7881922.
Матеріали справи свідчать, що відповідач рішення суду від 09 грудня 2024 року про стягнення аліментів не виконує, аліменти не сплачує, у зв`язку з чим, станом на 01.03.2026 за останнім утворилася заборгованість.
Так, згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем в рамках вищезазначеного виконавчого провадження, станом на 13 березня 2026 року загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів за боржником ОСОБА_2 становить 41 292,93 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, вони несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
Згідно з роз`яснень, викладених в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
*р=(А 1 * 1 %*Q1)+(А2* 1 %*02)+…… (Аn* 1 %*Qn), де:
*р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
А1- нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
А2- нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q 2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
Аn - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Наведена вище правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц та враховується судом в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
В обґрунтування позовних вимог позивачем у своїй позовній заяві наведено розрахунок заборгованості пені за прострочення сплати аліментів за період з 19.04.2024 року по березень 2029 року (включно), загальна сума заборгованості за яким складає 220 899,91 грн.
При цьому, до матеріалів справи додано розрахунок заборгованості зі сплати ОСОБА_2 аліментів за період з квітня 2024 року по лютий 2029 (включно), складеного державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському району Київської області КМУМЮ України Лисенко М.В., відповідно до якого сума заборгованості складає 41 292,93 грн.
В зв`язку з тим, що розмір неустойки (пені) значно перевищує розмір загальної суми заборгованості по аліментам, позивач вважає доцільним просити суд стягнути з відповідача суму неустойки (пені) рівну сумі заборгованості, тобто 41 292,93 грн.
Отже, судом встановлено, що заявлена позивачем до стягнення сума пені в розмірі 41 292,93 грн. за наведений вище період не перевищує сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується, тобто суму в розмірі 41 292,93 грн.
Будь-яких доказів, що підтверджують відсутність вини ОСОБА_2 у несплаті аліментів ОСОБА_1 матеріали цивільної справи не містять та відповідачем не надано.
За таких обставин, перевіривши розрахунок нарахованої позивачем відповідачу суми пені за несплату аліментів, суд дійшов висновку про його обґрунтованість та доведеність.
Враховуючи викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, а також матеріальний та сімейний стан платника і одержувача аліментів, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю.
Також, розглянувши вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., суд дійшов до висновку про їх задоволення, виходячи з такого.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги позивачем надано копії: договору про надання правничої допомоги №223 від 18.03.2026, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , додаткову угоду № 25771244733 до договору від 20.08.2025 р.; акту наданих послуг №1 до договору про надання правничої допомоги №223 від 18.03.2026; рахунку за надані послуги №1 від 27.07.2026; платіжної інструкції №Р24А6214339368D2199 від 27.07.2026.
Розглянувши надані позивачем документи, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд виходить з того, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» протии України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Від відповідача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно не співмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторонни витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такоїсторони».
Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pactasuntservanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Такого висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи № 910/13071/19.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., пов`язаних із розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір судом покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-274, 279, 280-282 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) – 41 292 (сорок одну тисячу двісті дев`яносто дві) грн. 93 коп. неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів та 5 000 (п`ять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) в дохід держави 1 064 (одну тисячу шістдесят чотири) грн. 96 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя        А.В.Круглікова