ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" липня 2026 р. Справа№ 927/23/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Бестаченко О.Л.
суддів: Колесника Р.М. 
Скрипки І.М. 

розглянувши заяву Остерської міської ради
про ухвалення додаткового рішення
за результатами розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства “Юлком-Сервіс”

на рішення Господарського суду Чернігівської області
від 16.03.2026 (повний текст складено 23.03.2026)
у справі № 927/23/26 (суддя – Романенко А.В.)

за позовом Приватного підприємства “Юлком – Сервіс”
до Остерської міської ради
про стягнення 3 168 328,77 грн,
ВСТАНОВИВ:
16.01.2026 Приватне підприємство “Юлком - Сервіс” (далі за текстом – ПП “Юлком - Сервіс”, позивач) звернулось до Господарського суду Чернігівської області із позовом до Остерської міської ради (далі за текстом – відповідач) про стягнення 3 168 328,77 грн, з них: 3 000 000,00 грн основного боргу за договором поставки № 234 від 02.09.2025 (далі за текстом – Договір); 12 328,77 грн 3% річних за період з 27.11.2025 по 15.01.2026; 150 000,00 грн пені (за ставкою 0,1% за кожний день прострочення) за той самий період та 6 000,00 грн інфляційних втрат за грудень 2025 року, нарахованих на підставі п. 5 розділу 6 Договору та частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.03.2026 у справі №927/23/26 відмовлено в задоволенні позову ПП “Юлком-Сервіс” до Остерської міської ради про стягнення 3 168 328,77 грн.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2026 апеляційну скаргу ПП “Юлком-Сервіс” на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.03.2026 у справі № 927/23/26 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.03.2026 у справі № 927/23/26 залишено без змін.
25.06.2026 через підсистему “Електронний суд” від Остерської міської ради надійшла заява, в якій відповідач просить ухвалити додаткове судове рішення у справі № 927/23/26, яким стягнути з ПП “Юлком - Сервіс” на користь Остерської міської ради 56 683,29 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 25.06.2026 заяву Остерської міської ради про ухвалення додаткового рішення передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) – Бестаченко О.Л., суддів: Колесника Р.М., Скрипки І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2026 прийнято до розгляду заяву Остерської міської ради про ухвалення додаткового рішення у справі № 927/23/26, постановлено розгляд заяви здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції заперечення (пояснення, міркування) в письмовій формі протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали суду.
Колегія суддів зазначає, що на момент прийняття додаткової постанови, ПП “Юлком - Сервіс” не скористалося своїм правом та не подало до суду відповідних заперечень/пояснень щодо заяви про розподіл витрат на правничу допомогу.
Розглянувши заяву Остерської міської ради про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 927/23/26, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом – ГПК України)).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Право особи на отримання правничої допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване ст. 131-2 Конституції України, ст. 16 ГПК України, відповідними нормами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах учасники процесу несуть судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України).
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Колегією суддів встановлено, що 03.02.2026 між Остерською міською радою (замовник) та Адвокатським бюро "Михайленко та партнери" (виконавець) укладено договір про надання послуг з адвокатської діяльності №ПД-О-1/26 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується надавати замовнику на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншим чинним законодавством, наступні послуги з адвокатської діяльності, код за ДК 021:2015-79110000-8 Послуги з юридичного консультування та юридичного представництва: 
- правовий супровід процесу розгляду Господарським судом Чернігівської області справи №927/23/26 за позовом ПП “Юлком - Сервіс” до Остерської міської ради про стягнення боргу за договором поставки, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги та фактичні витрати, за цим договором.
Пунктом 3.1. Договору передбачено, що замовник зобов`язаний сплачувати виконавцю гонорар у розмірі і в термін, передбачені розділом 4 цього Договору, та якщо сторони про це домовляться або в разі виникнення певної необхідності, складати акт виконаних робіт.
Відповідно до п. 4.1. Договору за здійснену правову допомогу та послуги, що надаються виконавцем, замовник сплачує виконавцю гонорар (винагороду), розмір якого становить 25 000,00 грн, без ПДВ.
За умови позитивного результату розгляду справи (рішення суду на користь клієнта), а саме: у разі ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову ПП “Юлком - Сервіс” щодо стягнення основного боргу клієнт додатково сплачує виконавцю гонорар успіху у розмірі 1% від суми основного боргу (п. 4.5. Договору).
Також 21.04.2026 між Остерською міською радою (замовник) та Адвокатським бюро "Михайленко та партнери" (виконавець) укладено договір про надання послуг з адвокатської діяльності №ПД-О-2/26 (Договір 2), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується надавати замовнику на умовах і в порядку, що визначені цим договором, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншим чинним законодавством, наступні послуги з адвокатської діяльності, код за ДК 021:2015-79110000-8 Послуги з юридичного консультування та юридичного представництва: 
- правовий супровід процесу розгляду північним апеляційним господарським судом справи №927/23/26 за апеляційною скаргою ПП “Юлком - Сервіс” на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.03.2026 у справі № 927/23/26, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги та фактичні витрати, за цим договором.
Пунктом 3.1. Договору 2 передбачено, що замовник зобов`язаний сплачувати виконавцю гонорар у розмірі і в термін, передбачені розділом 4 цього Договору, та якщо сторони про це домовляться або в разі виникнення певної необхідності, складати акт виконаних робіт.
Відповідно до п. 4.1. Договору 2 за здійснену правову допомогу та послуги, що надаються виконавцем, замовник сплачує виконавцю гонорар (винагороду), розмір якого становить 25 000,00 грн, без ПДВ.
У заяві про ухвалення додаткового судового рішення заявник зазначає, що 24.06.2026 між відповідачем та Адвокатським бюро “Михайленко та партнери”, відповідно до Договору про надання правничої допомоги №ПД-0-2/26 від 21.04.2026 було підписано акт-розрахунок №24/-6-2 від 24.06.26, згідно якого Адвокатським бюро “Михайленко та партнери” було надано відповідачу наступні послуги: вивчення справи, законодавства, що застосовується до спірних правовідносин, підготовка відзиву на апеляційну скаргу по справі №927/23/26, участь у судових засіданнях 12.05.2026 та 23.06.2026 по справі №927/23/26. Загальна вартість робіт складає 25 000,00 грн.
Також відповідач зазначає, що 24.06.2026 між відповідачем та Адвокатським бюро “Михайленко та партнери”, відповідно до Договору про надання правничої допомоги №ПД-0-1/26 від 03.02.2026 було підписано акт-розрахунок №24/-6-1 від 24.06.26, згідно якого відповідач на підставі договору про надання правничої допомоги №ПД-0-1/26 від 03.02.2026 повинен сплатити Адвокатським бюро “Михайленко та партнери” гонорар успіху у розмірі 31 683,29 грн.
Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем, становлять 56 683,29 грн.
Згідно з вимогами ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових втрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, саме суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи був їх розмір обґрунтованим.
Згідно з ч. 4, 5 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
За змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20.
Отже, суд має враховувати: складність справи та виконані адвокатом роботи (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Аналогічний правовий висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20.
Так, згідно з актом-розрахунком надання послуг №24/06-2 від 24.06.2026 виконавець надав замовнику послуги на суму 25 000,00 грн.
Здійснивши аналіз співмірності заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, зокрема, складання і подання відзиву на апеляційну скаргу та участь у двох судових засіданнях, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, не відповідають критерію розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат.
Судом апеляційної інстанції враховано складність справи, з огляду на предмет позову – стягнення 3 168 328,77 грн, характер правовідносин тощо.
Також, колегія суддів взяла до уваги, що спір у цій справі для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом, і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Таким чином, судова колегія вважає необґрунтовано завищеною вартість наданих послуг з правової допомоги та дійшла висновку про часткове покладання таких витрат у сумі 15 000,00 грн на позивача, решта витрат залишається за відповідачем.
Щодо заявленого відповідачем до стягнення гонорару успіху в сумі 31 683,29 грн, колегія суддів зазначає таке.
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v.Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважує, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,90 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що в частині стягнення "гонорару успіху" в розмірі 31 683,29 грн, такі витрати не відповідають критерію розумності, оскільки не мають характеру необхідних, без понесення яких у відповідача буде відсутня можливість захистити свої права та законні інтереси, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника відповідача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування, з огляду на обставини даної справи, матиме надмірний характер, у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування "гонорару успіху" за рахунок позивача.
За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В силу ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про розподіл судових витрат шляхом стягнення з ПП “Юлком - Сервіс” витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій у загальному розмірі 15 000,00 грн.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Заяву Остерської міської ради про стягнення витрат на правову допомогу у справі № 927/23/26 задовольнити частково.
2. Стягнути з Приватного підприємства “Юлком-Сервіс” (09611, Київська область, Білоцерківський район, село Житні Гори, вулиця Каденюка Леоніда, будинок 41, код ЄДРПОУ 34856197) на користь Остерської міської ради (17044, Чернігівська область, Чернігівський район, місто Остер, вулиця Незалежності, 21, код ЄДРПОУ 04061754) 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
3. У задоволенні заяви в іншій частині відмовити.
4. Доручити Господарському суду Чернігівської області видати наказ на виконання додаткової постанови.
5. Матеріали справи повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя О.Л. Бестаченко 

Судді Р.М. Колесник

І.М. Скрипка