Справа № 946/1077/23 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Одеса 

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Стефанова С.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В : 

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, в якому згідно останніх уточнень просив:
- визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області щодо незабезпечення житловою площею у межах відповідної норми та безпідставної зміни черги з пункту 45 Правил №470 від 11.12.1984 року до пункту 44 Правил №470;
- зобов`язати виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області відповідно до пункту 8 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» №1763-ІV в першій редакції від 15.06.2004 року та пункту 45 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», надати у постійне користування житлове приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм з урахуванням кількості членів його сім`ї;
- стягнути з виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області судовий збір в сумі 2 147 гривень 20 копійок;
- стягнути з виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області витрати на професійну правничу допомогу в орієнтовній сумі 15 000 гривень.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про забезпеченням житловим приміщенням – залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулися з апеляційними скаргами, в яких просять рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Постановою Одеського апеляційного суду від 03 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволено частково.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2025 року – скасовано.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про забезпеченням житловим приміщенням – закрито. Роз`яснено, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено та передано справу № 946/1077/23 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про забезпеченням житловим приміщенням, до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу матеріалів судової справи від 11 травня 2026 року, адміністративну справу за №946/1077/23 передано на розгляд судді Одеського окружного адміністративного суду Стефанову С.О. 
Позиція позивача обґрунтовується наступним 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 28 липня 1997 року по 09 травня 2004 року ОСОБА_1 проходив службу в лавах Збройних Сил України. На підставі підпункту «г» пункту 63 «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних сил України» наказом Міністра оборони України від 29 березня 2004 року № 188 позивач звільнений в запас і направлений для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23 вересня 2004 року ІНФОРМАЦІЯ_2 направив звернення до голови виконкому Ізмаїльської міської ради за вих. №ВК-1466 про те, що ОСОБА_1 відповідно пункту 8 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі службі у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» має право на забезпечення житловим приміщенням у першочерговому порядку передбаченому законодавством. Виконком Ізмаїльської міської ради рішенням від 04 листопада 2004 року №1421 затвердив протокол №7 засідання житлової комісії від 22 жовтня 2004 року і поставив позивача на квартирний облік на підставі пункту 45 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP» із змінами (надалі Правила № 470). Таким чином, ОСОБА_1 поставлений на квартирний облік за окремими списками пункту 45 Правил №470, що надає йому право на включення його до переліку осіб, які мають право першочергового отримання жилих приміщень за останнім абзацом пункту 44 Правил №470, а також за статтею 45 ЖК УРСР. У зв`язку з неотриманням житла позивач неодноразово звертався з цього приводу до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, на що отримував відповіді про перебіг перебування на квартирному обліку та просування в черзі осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень військовослужбовців, звільнених у запас чи відставку під різними номерами у цьому списку. На думку ОСОБА_1 , починаючи з 2020 року, відбулось фактичне виключення його з черги з окремих списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, залишивши його лише в переліку осіб, які мають право на першочергове отримання житла без переваг, зазначених в пункті 45 Правил №470. 13 вересня 2021 року позивач звертався до виконкому Ізмаїльської міської ради з проханням вирішити питання про надання йому грошової компенсації за належне його сім`ї із чотирьох осіб замість жилого приміщення у межах норм відповідно до вимог чинного законодавства України, яке так і не отримав, проте станом на час звернення до суду із позовом позитивної відповіді не надійшло.
Позиція відповідача обґрунтовується наступним 
Відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що забезпечення військовослужбовців житлом здійснюється відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Житлового кодексу Української РСР та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 11.12.1984 №470.
На думку відповідача, пунктами 44 та 45 Правил №470 передбачено однаковий вид пільги — право першочергового одержання житла, а тому жодної зміни черговості позивача Виконавчим комітетом не здійснювалося. Відповідач зазначив, що рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 04.11.2004 №1421 позивача взято на квартирний облік, де він і надалі перебуває, зокрема у списку осіб, які мають право на першочергове отримання житла.
Відповідач також вказав, що різниця у зазначених у попередніх листах номерах черги пояснюється тим, що в окремих відповідях зазначався номер позивача у загальній черзі або у списку військовослужбовців, звільнених у запас чи відставку, тоді як у подальших листах — його місце у списку осіб, які користуються правом першочергового одержання житла. На переконання відповідача, це не свідчить про зміну черговості чи позбавлення позивача права на першочергове забезпечення житлом.
Крім того, відповідач зазначив, що позивачу не відмовлено у наданні житла, а лише роз`яснено, що забезпечення житловим приміщенням здійснюватиметься відповідно до встановленої черговості та в міру надходження житлового фонду для розподілу.
З огляду на викладене відповідач вважав, що його дії відповідають вимогам чинного законодавства, права позивача не порушені, а тому просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Позиція позивача викладена у відповіді на відзив обґрунтовується наступним
У відповіді на відзив позивач заперечив доводи відповідача та зазначив, що при вирішенні спору підлягає застосуванню законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин у 2004 році. На думку позивача, відповідач помилково посилається на редакцію статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка не діяла на час його постановки на квартирний облік.
Позивач вказував, що його було взято на квартирний облік рішенням виконавчого комітету від 04.11.2004 року саме на підставі пункту 45 Правил обліку громадян, затверджених постановою №470, як військовослужбовця, звільненого у зв`язку зі скороченням штатів. При цьому він стверджував, що без прийняття будь-якого рішення виконавчого комітету його фактично було переведено до списку осіб, які користуються правом першочергового одержання житла за пунктом 44 Правил, про що його не повідомляли, а правові підстави такої зміни відсутні.
На підтвердження своїх доводів позивач посилався на відповіді виконавчого комітету, надані у 2007– 2018 роках, з яких, на його думку, вбачається, що він обліковувався окремо серед військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а починаючи з 2017 року його було відображено у загальному списку осіб, які мають право першочергового одержання житла, без належного документального оформлення такої зміни. Позивач вважав такі дії фальсифікацією черговості та порушенням порядку ведення квартирного обліку.
Крім того, позивач зазначав, що відповідно до пункту 8 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) він підлягав забезпеченню житлом протягом трьох років після звільнення. При цьому він посилався на рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008, яким було визнано неконституційними зміни до зазначеної норми.
Позивач також вважав, що відповідач не застосував передбачені статтями 43, 45 Житлового кодексу УРСР та пунктами 39, 45 Правил №470 положення щодо переваги у строках забезпечення житлом військовослужбовців, звільнених у зв`язку зі скороченням штатів, чим допустив протиправну бездіяльність.
Окремо позивач зазначав, що виконавчим комітетом неналежно вівся квартирний облік, не проводилась щорічна перереєстрація осіб, які перебувають на квартирному обліку, передбачена пунктом 25 Правил №470, та не здійснювалось своєчасне виключення осіб, які втратили підстави для перебування на обліку. На підтвердження цього він навів обставини щодо перебування у списках громадянина ОСОБА_3 , який, за твердженням позивача, тривалий час не проживає за місцем реєстрації та підлягав зняттю з квартирного обліку, однак залишався у списках, що, на думку позивача, вплинуло на просування його черги.
З огляду на викладене позивач вважав, що відповідач протягом тривалого часу безпідставно не забезпечив його житлом, неправомірно змінив порядок його перебування на квартирному обліку та допустив бездіяльність при веденні квартирного обліку, у зв`язку з чим просив задовольнити позов у повному обсязі.
Процесуальні дії та клопотання учасників справи
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті. 
01 червня 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов.
04 червня 2026 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. 
Станом на 14 липня 2026 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило. 
Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. 
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, суд встановив наступні факти та обставини. 
Обставини справи встановлені судом
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28 липня 1997 року по 09 травня 2004 року проходив військову службу та звільнився в запас Збройний Сил України наказом Міністра оборони України від 29 березня 2004 року за №188 відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України за пунктом 63, підпункту «г» (у зв`язку зі скороченням штатів). Після звільнення з лав Ізмаїльського МВ УМВС 02 лютого 2005 року ОСОБА_1 взято на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
04 листопада 2004 року рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за №1421 затверджено протокол №7 засідання житлової комісії від 22 жовтня 2004 року, ОСОБА_1 поставлено на квартирний облік за статтею 45 Правил.
За змістом Переліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень при виконавчому комітеті Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (надалі Перелік) станом на 01 січня 2023 року ОСОБА_1 стоїть у черзі за №29 з 04 листопада 2004 року зі складом сім`ї 4 особи, підстава для постановки на квартирний облік пункт 45 Правил №470 (військовослужбовець запасу).
Відповідно до Переліку станом на 01 січня 2024 року ОСОБА_1 стоїть у черзі за №28.
За змістом Переліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області станом на 01 січня 2024 року (загальна черга) ОСОБА_1 стоїть у черзі за №74 з 04 листопада 2004 року.
У Переліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень при виконавчому комітеті Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області станом на 01.01.2024 року ОСОБА_1 не перебуває. 
За змістом чисельних листів за підписом Ізмаїльського міського голови за вих.№С-451 від 14.05.2007 року, вих. №С-827 від 02.07.2008 року, вих. №С-237 від 06.03.2009 року, вих. №С-2017 від 18.08.2010 року, вих.№С-1537 від 12.08.2011 року, вих. №С-1537 від 12.08.2014 року, вих. №С-150 від 27.02.2015 року, вих.№С-991 від 15.07.2016 року, вих.№С-726 від 24.05.2018 року, вих.№С-296 від 17.03.2020 року, вих. №С-1525 від 02.12.2020 року, вих. №С-1193 від 06.10.2021 року, вих.№13/02-24-3012 від 23.09.2022 року, вих.№538/03-05 від 30.06.2023 року на звернення ОСОБА_1 , починаючи з 2005 року (окрім 2007-2008 р.р.), Одеською обласною державною адміністрацією, з Державного бюджету України не виділялися кошти Ізмаїльській міській раді для придбання житла військовослужбовцям, звільненим зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України. Черговість просувається завдяки розподілу квартир комунальної власності, що звільнилися, та отриманого в комунальну власність житла. Житлове питання військовослужбовців і звільнених у запас, які перебувають на квартирному обліку при Ізмаїльському виконавчому комітеті вирішується за наявності фінансування і відповідно до чинного законодавства в порядку черговості.
Відповідно до листів Одеської обласної державної адміністрації за вих.№С-2752 від 21.12.2007 року, вих.№С-2976 від 09.07.2008 року та вих.№С-3902 від 23.09.2008 року на звернення ОСОБА_1 в Одеській області 8436 громадян, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2008 року за №369 «Про порядок використання у 2008 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам для будівництва та придбання житла окремим категоріям громадян», у тому числі 983 учасників бойових дій в Афганістані та воєнних конфліктів у зарубіжних країнах, з яких 311 перебувають на квартирному обліку в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування з 1983 року. Єдиним джерелом фінансування будівництва та придбання житла окремим категоріям громадян, визначених зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, які перебувають на квартирному обліку в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, є субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам. Зазначена постанова Кабінету Міністрів України передбачає, що будівництво та придбання житла окремим категоріям громадян здійснюється згідно з програмами житлового забезпечення та врахуванням кількості осіб, які перебувають на квартирному обліку. У 2007 році для придбання житла в Ізмаїлі Головному управлінню капітального будівництва обласної державної адміністрації, як головному розпоряднику коштів, було виділено 150 тис. гривень, але кошти субвенцій з державного бюджету для будівництва та придбання житла окремим категоріям громадян не були використані. У зв`язку з цим Головним управлінням капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації на кошти субвенції 2007 року придбано 10 квартир для окремої категорії громадян у місті Одеса. Для Ізмаїльської міської ради рішенням обласної ради від 06.06.2008 року №525 заплановано виділити 400000 гривень. Відповідно до статей 43, 48 ЖК ОСОБА_1 буде забезпечений житлом за рахунок субвенцій в міру її надходження відповідно до чинного законодавства та згідно з чергою.
Як вбачається з листа за підписом в.о. Ізмаїльського міського голови за вих.№С-237 від 06.03.2009 року, дійсно місту Ізмаїлу було виділено 400000 гривень в четвертому кварталі 2008 року; планувалося придбати дві квартири: для військовослужбовця, звільненого в запас, який перебуває на квартирному обліку за №1; для учасника бойових дій, який перебуває на квартирному обліку за №1. Квартири у 2008 році не були придбані внаслідок того, що на вказану суму розповсюджувався Закон «Про закупівлю товарів, робіт та послуг за державні кошти». Дане законодавство у четвертому кварталі 2008 року змінювалося двічі, що не дало можливості завершити процедуру закупівель протягом бюджетного, 2008 року до 31 грудня. На адресу Одеської обласної державної адміністрації направлено прохання виділити місту Ізмаїлу у 2009 році коштів на придбання житла пільговій категорії громадян.
Аналогічні за змістом відомості містить лист за підписом заступника прокуратури Одеської області за вих.№07/1-203-09 від 12.06.2009 року за результатами звернення ОСОБА_1 щодо придбання житла, незабезпечення житлом військовослужбовців Ізмаїльською міською радою.
За змістом листа Одеської обласної державної адміністрації за вих.№С-928 від 29.12.2017 року державним бюджетом на 2016-2017 роки кошти на реалізацію програми забезпечення житлом військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, звільненим в запас або відставку за станом здоров`я, віком, вислугою років та у зв`язку із скороченням не передбачені. Видатки на придбання житла відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.2011 року №855 «Деякі питання розподілу квартир, що придбані Державною іпотечною установою» Ізмаїльській міській раді не виділялись. Вирішення питання забезпечення житлом можливе тільки шляхом виділенні коштів з місцевого бюджету.
Вважаючи протиправною бездіяльність виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області щодо незабезпечення житловою площею у межах відповідної норми та безпідставної зміни черги з пункту 45 Правил №470 від 11.12.1984 року до пункту 44 Правил №470, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Джерела права та висновки суду
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Відповідно до частин першої, другої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Частиною першою статті 9 ЖК УРСР в редакції, чинній час виникнення правовідносин, передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Однією із гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, закріплене частиною першою статті 31 ЖК УРСР, відповідно до якої громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Згідно з частиною першою статті 43 ЖК УPCP громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.
Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.
За змістом статті 45 ЖК УРСР Законодавством Союзу РСР і Української РСР право першочергового одержання жилого приміщення може бути надано й іншим категоріям громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Аналогічні за змістом положення містить підпункт 15 пункту 44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Української РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470 (надалі Правила №47).
Пунктом 45 Правил №47 передбачено, що генералам, адміралам, офіцерам і тим, що перебували на військовій службі не менше двадцяти календарних років, військовослужбовцям надстрокової служби, прапорщикам і мічманам Збройних Сил СРСР та прирівняним до них особам, звільненим з військової служби за станом здоров`я, віком або скороченням штатів, жилі приміщення надаються виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів у першу чергу, але не пізніше, ніж у тримісячний строк з дня прибуття до місця проживання, обраного з урахуванням існуючого порядку прописки.
Згідно з частиною 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 року (надалі Закон №2011-ХІІ) офіцери, прапорщики, мічмани і військовослужбовці надстрокової служби, що мають вислугу не менше 20 років, при звільненні з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням чисельності або штату військовослужбовців, а також військовослужбовці, які стали інвалідами I чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули чи померли або пропали безвісти під час проходження служби, мають право на безплатне одержання в особисту власність жилого приміщення, яке вони займають в будинках державного житлового фонду.
Офіцери, прапорщики, мічмани і військовослужбовці надстрокової служби мають право на першочергове одержання жилих приміщень на підставах, встановлених Житловим кодексом України.
Гарантії соціального захисту особам, які звільняються з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, визначені нормами Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» №1763-IV від 15.06.2004 року (надалі Закон №1763-IV), а також ЖК УРСР.
Так, відповідно до пункту 8 частини першої статті 1 Закону №1763-IV особи, які звільнилися з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення забезпечуються житловими приміщеннями у порядку, передбаченому законодавством, або мають право на одержання кредитів на індивідуальне будівництво чи придбання житла з погашенням їх за рахунок коштів Державного бюджету України.
До забезпечення житлом на зазначених у цьому пункті умовах гарантується виплата компенсацій за проживання у найманому житлі в розмірі вартості житла по регіонах України, яка затверджується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі будівництва та архітектури.
Пунктами 1-3 частини четвертої статті третьої Закону №1763-IV зобов`язано Кабінет Міністрів України:
протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом;
забезпечити відповідно до своїх повноважень прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону;
передбачати щороку у проектах закону України про Державний бюджет України:
- асигнування, необхідні для здійснення заходів, визначених цим Законом та Державною програмою реформування та розвитку Збройних Сил України;
- фінансування окремим рядком програм із забезпечення житлом військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, осіб, звільнених у запас або відставку, в тому числі тих, які підлягають відселенню із закритих та віддалених від населених пунктів військових містечок.
Відповідно до розділу І Програми забезпечення житлом військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.1999 року за №114 (надалі Програма №114), законодавством України передбачено, що офіцери, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, звільнені у запас або відставку, а також особи, які проживають разом з ними, можуть бути виселені із займаних ними житлових приміщень у військових містечках з наданням їм виконавчими органами рад у першу чергу іншого житлового приміщення не пізніше ніж у тримісячний строк з дня прибуття до місця проживання.
Головною метою Програми є повне забезпечення житлом звільнених військовослужбовців протягом 1999-2005 років (Розділ 2 Програми №114).
За змістом Розділу 4 Програми №114 виконавцями Програми є:
Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації, які формують та ведуть регіональні бази даних квартирного обліку звільнених військовослужбовців за формою, затвердженою Національним координаційним центром, та інформують його про хід фінансування і виконання завдань, передбачених Програмою;
органи місцевого самоврядування, які ведуть облік та проводять перереєстрацію громадян, які відповідно до законодавства перебувають на квартирному обліку та потребують поліпшення житлових умов;
державні підприємства, створені Національним координаційним центром.
Учасниками Програми є:
звільнені військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку і беруть безпосередню участь у виконанні Програми за рахунок своїх особистих внесків;
Всеукраїнська спілка безквартирних офіцерів, яка здійснює громадський контроль за виконанням Програми та бере участь у формуванні регіональних баз даних квартирного обліку звільнених військовослужбовців;
підприємства, установи та організації, які беруть участь у виконанні заходів, передбачених Програмою.
Джерелами фінансування Програми є кошти державного бюджету, інвестиції, кредитні ресурси, а також інші кошти, не заборонені законодавством (Розділ 5 Програми №114).
З наведеного вбачається, що виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області здійснює лише організаційні функції та за наявності фінансування/вивільненого житла здійснює його розподіл. Тобто, фінансування вказаної вище програми не відбувається за рахунок коштів місцевого бюджету. Кошти з державного бюджету на реалізацію зазначеної вище Державної програми протягом багатьох років не виділялися, просування черги здійснюється повільно, про що неодноразово листами повідомлялося позивачеві.
За змістом листів виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області на звернення ОСОБА_1 та Переліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, за останні 7 років позивач просунувся у черзі з №46 до №28.
Підпунктом 3 пункту 38 Правил №470 встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Отже, передумовою для забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.
Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.
Суд погоджується з доводами позивача про те, що він має право на першочергове отримання житла, проте забезпечення його житлом можливе лише за наявності житлової площі та наближення черги за списком на отримання такого житла, оскільки в іншому випадку буде порушуватись конституційне право на житло інших громадян, що перебувають на обліку та мають право на першочергове отримання житла і також потребують поліпшення житлових умов.
Отже, позивач повинен бути забезпечений житлом в порядку черги після того, як будуть забезпечені житлом особи, які перебувають у списку осіб, що мають право на першочергове одержання житла раніше нього, що відповідатиме положеннямстатті 43 ЖК УРСР.
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у схожих за змістом правовідносинах у постановах: від 12березня 2018року у справі №676/1707/17-ц (провадження№ 61-3775св 18), від 30січня 2020 року у справі №335/3599/18 (провадження№ 61-11670св 19), від 24лютого 2020 року у справі №725/3605/19 (провадження № 61-575св 20), від 03квітня 2020 року у справі №344/8248/17-ц (провадження № 61-40928св 18), від 22 травня 2020 року у справі №522/16805/17 (провадження№ 61-37786св 18), від 16 листопада 2020 року у справі №344/16215/17 (провадження № 61-6434 св 19), від 28 січня 2021 року у справі № 328/1568/19 (провадження № 61-9805 св 20), від 22 квітня 2021 року у справі № 750/2087/19 (провадження №61-19007 св 19), від 29 березня 2022 року у справі № 279/931/21 (провадження № 61-790 св 22), від 14 вересня 2022 року у справі № 760/2849/17 (провадження № 61-17606св20), від 20 січня 2023 року у справі № 761/1724/21 (провадження № 61-8225 св 22), від 13 лютого 2023 року у справі № 344/6565/19, від 05 квітня 2023 року у справі № 753/8162/21.
Надаючи оцінку доводам позивача про те, що Перелік осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області сформований без врахування вимог пункту 45 Правил №470 щодо переважного права на отримання житла перед усіма іншими категоріями осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, суд виходить з такого.
Статтею 45 ЖК УРСР визначено категорію осіб, які мають право першочергового отримання житла. При цьому даною нормою закону не передбачено переважного права жодної з цих категорій на отримання житла перед іншою. Так само, законом не передбачено формування окремих списків першочерговиків за відповідною пільгою, визначеною в статті 45 ЖК УРСР, в самому списку першочерговиків.
Посилання позивача на те, що він має право на отримання житла не пізніше ніж у тримісячний строк з дня прибуття до місця проживання на підставі пункту 45 Правил №470 є вірними, проте як вбачається з Переліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, перед ним у черзі за №27 перебуває ще одна особа з ідентичними пільгами на отримання житла.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обґрунтованість формування єдиного Переліку осіб, які за часом взяття на облік передують позивачу, проте для яких чинним законодавством не встановлено строк, у який вони повинні бути забезпечені житлом (пункт 44 Правил №470), а також законність включення ОСОБА_1 у список осіб, які користуються правом першочергового отримання житлових приміщень, а не до списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень, не є предметом позову. 
Позивач не позбавлений можливості оскаржити у судовому порядку порушення відповідачем вимог статей 45, 46 ЖК УРСР при формуванні Переліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Так само, будь-які фальсифікації у веденні квартирного обліку є предметом окремого провадження.
Доводи позивача про зміну відповідачем його черги у Переліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, з пункту 45 Правил №470 до пункту 44 Правил №470 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки як вбачається з наданого представником відповідача Переліку, ОСОБА_1 перебуває на обліку з 04.11.2004 року на підставі пункту 45 Правил №470. 
Відтак, аналіз норм чинного законодавства та встановлених судом обставин справи дає підстави для висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо забезпечення позивача житлом, оскільки виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради не є суб`єктом, який самостійно формує фінансування державних програм забезпечення житлом військовослужбовців, звільнених у запас, а здійснює лише ведення квартирного обліку та розподіл житлових приміщень у межах наявного житлового фонду або бюджетного фінансування.
Матеріалами справи підтверджено, що протягом тривалого часу фінансування державної програми забезпечення житлом зазначеної категорії осіб фактично не здійснювалося, про що позивач неодноразово повідомлявся компетентними органами державної влади та місцевого самоврядування. Водночас відсутність фінансування та житлового фонду не може бути поставлена у вину відповідачу як прояв його протиправної бездіяльності.
Крім того, судом встановлено, що позивач продовжує перебувати на квартирному обліку із збереженням дати постановки на облік — 04 листопада 2004 року, користується правом першочергового одержання житла відповідно до пункту 45 Правил №470, а його черговість визначається виключно відповідно до часу взяття на квартирний облік, що узгоджується з вимогами статті 43 Житлового кодексу Української РСР та пункту 38 Правил №470.
Доказів того, що відповідачем було незаконно змінено підставу перебування позивача на квартирному обліку, виключено його зі списку першочерговиків або переведено до іншої категорії осіб, матеріали справи не містять.
Так само позивачем не доведено наявності у відповідача реальної можливості забезпечити його житлом поза встановленою законом черговістю або за відсутності відповідного житлового фонду чи бюджетного фінансування.
Суд також враховує, що задоволення заявлених позовних вимог фактично призвело б до порушення прав інших громадян, які перебувають на квартирному обліку раніше позивача та користуються аналогічним правом першочергового отримання житла, що суперечило б принципу рівності всіх осіб перед законом та встановленому законодавством порядку розподілу житлових приміщень.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач діяв у межах наданих йому законом повноважень, а позивачем не доведено наявності всіх необхідних елементів складу протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, зокрема наявності невиконаного обов`язку, який відповідач мав реальну можливість виконати, та причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) і порушенням прав позивача.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про протиправність бездіяльності відповідача чи порушення ним прав позивача, суду не надано.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Враховуючи відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат у даній справі судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 242-246 КАС України, суд, - 

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (пр-т Незалежності, буд. 62, м. Ізмаїл, Одеська область, 68600, код ЄДРПОУ 04056983).
Третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя С.О. Cтефанов