ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 року м.Дніпро Справа № 908/1496/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін: 
від позивача: Савченко І.Г., представник;
від відповідача: Железняк-Кранг І.В., представник
розглянувши апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення господарського суду Запорізької області від 05.03.2025 року у справі №908/1496/24 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовом: Запорізької міської ради, м. Запоріжжя
до відповідача: Фізичної особи - підприємця Кияниці Ніни Володимирівни, м. Запоріжжя
про стягнення суми, -
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулась Запорізька міська рада з позовом до Фізичної особи - підприємця Кияниці Ніни Володимирівни, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача 525 921, 92 грн доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за період з 13.03.2018 року по 29.02.2024 року включно.
В обґрунтування вимог позивач вказував на те, що з 22.09.2015 року власником об`єкта нерухомого майна за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 77, яке розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:006:0170, є ФОП Кияниця Ніна Володимирівна. Після припинення дії договору оренди землі з попереднім власником майна, а саме: 13.03.2018 року, орендна плата за земельну ділянку не сплачувалась, що свідчить про безоплатне та безпідставне використання земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,0566 га, кадастровий номер 2310100000:05:006:0170, з цільовим призначенням: для розташування торговельного павільйону, без правовстановлюючих документів, за період часу з 13.03.2018 року по 29.02.2024 року (включно), і є порушенням вимог ст. 206 Земельного кодексу України щодо платності використання землі. 
Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.03.2025 року у цій справі позов задоволено частково. 
Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Кияниці Ніни Володимирівни на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 13.03.2018 року по 29.02.2024 року включно, в розмірі 304 212,24 грн.
Розстрочено виконання рішення господарського суду Запорізької області від 05.03.2025 року в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця Кияниці Ніни Володимирівни на користь Запорізької міської ради - 304 212,24 грн на 12 календарних місяців з оплатою рівними частинами щомісячно. В іншій частині позову відмовлено.
Приймаючи вказане рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачем було пропущено строк позовної давності в частині вимог про стягнення суми за період з 13.03.2018 року по 16.05.2021 року.
Також суд вказав, що при розрахунку розміру заборгованості позивачем не було враховано пільги, встановлені Постановою Кабінету Міністрів України "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" від 27 травня 2022 року № 634, а також пільги, встановлені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", а відтак, безпідставно нараховано заборгованість з 01.03.2020 року по 30.04.2020 року та за період з 12.03.2022 року по 31.12.2022 року
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Запорізька міська рада звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає наступне:
Строки, визначені ст. 257 ЦК України, були продовжені на час карантину та на період військового стану. Заявлений період позовних вимог з 13.03.2018 року по 29.02.2024 року включно відповідає строкам позовної давності.
Зміна нормативно-грошової оцінки земель міста востаннє відбулась 2016 року і з того часу є сталою, в т.ч. земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:05:006:0170. Долучені Витяги нормативної грошової оцінки від 23.09.2019 року №3648/207-19, від 14.12.2021 року №656/33-21, видані уповноваженим органом Держгеокадастру на певну дату, відповідно до чинного законодавства не оскаржені та долучені до матеріалів справи, а отже є належними доказами в розумінні ГПК України.
Судом не вірно застосовано Постанову КМУ "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" від 27 травня 2022 року № 634, оскільки вона не регулює спірні земельні відносини.
Також скаржник вважає безпідставним розстрочення судового рішення, оскільки ФОП Кияницею Ніною Володимирівною додано до матеріалів справи не повну форму податкової декларації за 3 квартали 2024 року. 
Вважає також, що судом першої інстанції не враховано, що об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:006:0170 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 77, є об`єктом комерційної нерухомості для ведення господарської діяльності.
В свою чергу, до цих правовідносин не застосовується положення Податкового кодексу України, а саме п. 69.14. пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення". Зазначена норма права спрямована передусім на податкові правовідносини, де стороною є орендар, а предметом регулювання - орендна плата за земельні ділянки, як податковий платіж, врегульований нормами ПК України.
Оскільки між Запорізькою міською радою та відповідачем по справі не укладено відповідного договору оренди землі, то в силу приписів зазначеної норми права відповідач не є орендарем, а є фактичним користувачем земельної ділянки, що в свою чергу, визначає можливість застосування норми ПК України конкретно - в частині декларування своїх зобов`язань.
Відповідач згідно відзиву на апеляційну скаргу  просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
В обґрунтування відзиву зазначає, що судом вірно застосовано наслідки спливу строку позовної давності, визначені ч.4 ст. 267 ЦК України, в частині стягнення з відповідача суми коштів за період з 13.03.2018 року по 16.05.2021 року.
Клопотання про відновлення пропущеного строку позовної давності позивач суду не надавав. Позивачем не доведено жодних порушень суду першої інстанції, як і не доведено того, що будь-які обставини заважали йому подати позов на протязі 6 (шести) років, до того ж, без звернення до суду за поновленням пропущеного строку.
Подання позивачем заяви про збільшення позовних вимог, яке грунтується не на поданих ним доказах, а на додатково здійснених атоматичних Витягах відповідача, не відповідає вимогам закону щодо обгрунтування позивачем позовної заяви отриманими саме ним доказами, та щодо застосування при розрахунках саме інших розмірів НГО, окрім розміру, затвердженого 30.06.2015 року Запорізькою міською радою рішенням № 7 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя" розміру.
На переконання відповідача, останній має право на пільги, передбачені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", а також підпунктом 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.
Відповідач вважає, що при ухваленні розстрочення виконання рішення судом було застосовано та дотримано досліджені докази, характер і обсяг відносин сторін, засади співмірності, виваженості, справедливості, інші обставини, жодним чином розтрочення в межах дозволеного законодавством строку не порушує права позивача.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025 року, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - доповідач: Верхогляд Т.А., судді: Іванов О.Г., Парусніков Ю.Б.
У судовому засіданні 05.03.2026 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що 28.02.2008 року між Запорізькою міською радою (орендодавець) та приватним підприємцем Тимофієнко Станіславом Миколайовичем (орендар) був укладений договір оренди землі №040826100434, який зареєстровано у Запорізькій регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" від 13.03.2008 року, відповідно до якого Запорізькою міською радою передано, а ПП Тимофієнко С. М. прийнято земельну ділянку загальною площею 0,0566 га з кадастровим номером 2310100000:05:006:0170.
За умовами договору оренди землі орендодавець відповідно до рішення дев`ятнадцятої сесії п`ятого скликання Запорізької міської ради № 74/18 від 13 лютого 2008 року надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування торговельного павільйону, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 77.
Земельна ділянка кадастровий номер 2310100000:05:006:0170 належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської раді на праві комунальної власності.
Згідно п. 8 договору оренди землі договір укладено на десять років, тобто, до 13.03.2018 року.
Відповідно до п. 20 договору оренди землі після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.
Пунктом 30 договору оренди землі встановлено обов`язки орендаря, зокрема: після закінчення строку договору оренди землі договір поновити або повернути земельну ділянку орендодавцеві за його вимогою в належному стані в порядку, встановленому договором.
Згідно п. 33 договору оренди землі, дія договору припиняється у разі:
- закінчення строку, на який його було укладено;
- розірвання договору оренди землі згідно з п. 34 (за взаємною згодою сторін чи за рішенням суду).
Між Запорізькою міською радою та ПП Тимофієнко С.М. було укладено додаткові угоди до договору оренди землі: №041026100221 від 03.02.2009 року, № 040926100981 від 09.06.2009 року та № 041026100399 від 17.02.2010 року, якими внесені зміни до п. 9 договору оренди землі в частині орендної плати. Умови, не передбачені додатковими угодами, залишились незмінними і сторони підтверджують по ним свої зобов`язання.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка № 373219955 від 04.04.2024 року), право власності на об`єкт нерухомого майна розташованого на земельній ділянці, з кадастровим номером 2310100000:05:006:0170, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 77 з 10.01.2012 року перейшло від ФОП Тимофієнко С.М. до Ковбасюка Максима Олексійовича а від останнього 22.09.2015 року до ФОП Кияниці Ніни Володимирівни (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).
03.09.2014 року між Запорізькою міською радою та ФОП Тимофієнко С. М. до договору оренди землі було укладено договір про розірвання №201405000200374 від 03.09.2014 року.
Таким чином, з 22.09.2015 року власником об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , який розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:006:0170, є ФОП Кияниця Ніна Володимирівна.
Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда, розмішені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельного ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Встановлено, що договори оренди землі на зазначену земельну ділянку між Запорізькою міською радою та ФОП Кияницею Ніною Володимирівною не укладався. Однак, в силу закону до Ковбасюка Максима Олексійовича, а згодом до ФОП Кияниці Ніни Володимирівни перейшло право користування земельного ділянкою з кадастровим номером 2310100000:05:006:0170.
Як вказано вище, з 13.03.2018 року договір оренди землі припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено та не поновлювався.
Згідно інформації Головного управління ДПС у Запорізькій області (лист №3461/5/08-01-24-10 від 15.03.2024 року) Кияниця Ніна Володимирівна не значиться на обліку як платник земельного податку та орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:05:006:0170. Наведене також підтверджується листом Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради № 06.1-14/651 від 18.04.2024 року.
За твердженням позивача, відповідачем не спростованим, після припинення дії договору оренди землі з попереднім власником об`єкта нерухомості, починаючи з дати набуття права власності на розміщений на земельній ділянці об`єкт, ні орендна плата за земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:05:006:0170, ні земельний податок власником об`єкта нерухомого майна Кияницею Н.В. не сплачувались.
Наведене вище свідчить про безоплатне та безпідставне використання відповідачем земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,0566 га, кадастровий номер 2310100000:05:006:0170, з цільовим призначенням: для розташування торговельного павільйону, без правовстановлюючих документів, за період часу з 13.03.2018 року по 29.02.2024 року (включно), що є порушенням вимог ст. 206 Земельного кодексу України щодо платності використання землі.
Судом встановлено, що 28.11.2018 року Запорізька міська рада прийняла рішення № 26 "Про встановлення розміру орендної плати за землю" (повний текст рішення знаходиться у відкритому доступі на офіційному сайту Запорізької міської ради за посиланням: https://zp.gov.ua/uk/documents/item/33564).
Зазначеним рішення Запорізькою міською радою було встановлено розміри орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки).
Відповідно до додатку до вказаного рішення (повний текст додатку до рішення знаходиться у відкритому доступі на офіційному сайті Запорізької міської ради за посиланням: https://zp.gov.ua/upload/content/o_lсtv8454oljoglo5810p7g8qq2tm6.pdf), річний розмір орендної плати за земельні ділянки, наданої для розташування торговельного павільйону, яка відноситься до категорії інших земельних ділянок м. Запоріжжя, становить 3 відсотки від їх нормативної грошової оцінки.
Згідно ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
Відповідно до листа Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру №6-28-0.222-600/2-24 від 12.01.2024 року повідомлено значення коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 1996-2023 роки.
Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за попередній рік застосовується для розрахунку податкового зобов`язання на наступний рік.
Відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (надалі - НГО) № НВ-2300022152024 від 15.02.2024 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:05:006:0170, загальною площею 0,0566 га, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 77, становить 3491252,14 грн, у цінах 2024 року.
Таким чином, розмір річної орендної плати за користування вищезазначеною земельною ділянкою становить: 3 491 252,14 (НГО в цінах 2024 року) * 3% = 104 737,56 грн. (орендна плата в цінах 2024 року).
Запорізькою міською радою складено наступний розрахунок розміру недоотриманих доходів за фактичне користування ФОП Кияницею Н.В. земельною ділянкою площею 0,0566 га, з кадастровим номером 2310100000:05:006:0170, розташованою за адресою: м. Запоріжжя, вул. вул. Перемоги, буд. 77, без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за період з 13.03.2018 року по 29.02.2024 року (включно), який розраховано наступним чином (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог):
1) Сума недоотриманої орендної плати з 13.03.2018 по 31.12.2018 дорівнює: 2896940,82 грн (НГО в цінах 2019 року згідно витягу від 23.09.2019 №3648/207-19) / 1,0 (коефіцієнт індексації НГО за 2019 рік) * 3% (річний розмір орендної плати у відсотках від НГО) - 86908,22 грн (річний розмір орендної плати за 2018 рік).
86 908,22 грн. / 12 міс. = 7 242,35 грн (розмір орендної плати за 1 міс. 2018 року).
Оскільки в березні місяці 31 календарний день, то розмір недоотриманої орендної плати з 13.03.2018 по 31.03.2018 склав: 7 242,35 грн / 31 день * 19 днів = 4 438,86 грн (розмір орендної плати за 19 днів 2018 року).
Сума недоотриманої орендної плати з 13.03.2018 по 31.12.2018 дорівнює: 7 242,35 грн. * 9 міс. + 4 438,86 грн. = 69 620,01 грн.
2) Сума недоотриманої орендної плати з 01.01.2019 по 31.12.2019 дорівнює: 2 896 940,82 грн (НГО в цінах 2019 року згідно витягу від 23.09.2019 №3643/207-19) * 3% (річний розмір орендної плати у відсотках від НГО) = 86 908,22 грн (річний розмір орендної плати за 2019 рік).
3) Сума недоотриманої орендної плати з 01.01.2020 по 31.12.2020 дорівнює: 2896940,82 грн (НГО в цінах 2019 року згідно витягу від 23.09.2019 №3648/207-19) * 1,0 (коефіцієнт індексації НГО за 2019 рік) * 3% (річний розмір орендної плати у відсотках від НГО) = 86908,22 грн (річний розмір .орендної плати за 2020 рік).
4) Сума недоотриманої орендної плати з 01.01.2021 по 31.12.2021 дорівнює: 2625351,31 грн (НГО в цінах 2021 року згідно витягу від 14.12.2021 №656/33-21) * 3% (річний розмір орендної плати у відсотках від НГО) - 78 760,54 грн (річний розмір орендної плати за 2021 рік).
5) Сума недоотриманої орендної плати з 01.01.2022 по 31.12.2022 дорівнює 2625351,31 грн (НГО в цінах 2021 року згідно витягу від 14..5 2.2021 №656/33-21) * 1,1 (коефіцієнт індексації НГО за 2021 рік:) * 3% (річний розмір орендної плати у відсотках від НГО) = 86636,59 грн (річний розмір орендної плати за 2022 рік).
6) Сума недоотриманої орендної плати з 01.01.2023 по 31.12.2023 дорівнює: 2625351,31 грн (НГО в цінах 2021 року згідно витягу від 14.12.2021 №656/33-21) * 1,1 (коефіцієнт індексації НГО за 2021 рік) * 1,15 (коефіцієнт індексації НГО за 2022 рік) * 3% (річний розмір орендної плати у відсотках від НГО) - 99 632,08 грн (річний розмір орендної плати за 2023 рік).
7) Сума недоотриманої орендної плати з 01.01.2024 по 29.02.2024 (включно), тобто за 2 міс., дорівнює: 3 491 252,14 грн. (НГО в цінах 2024 року згідно витягу від 15.02.2024 №НВ-2300022152024) * 3% (річний розмір орендної плати у відсотках від НГО) = 104 737,56 грн (річний розмір орендної плати за 2024 рік).
104 737,56 грн / 12 міс* 2 міс. = 17 456,26 грн (розмір орендної плати за 2 міс. 2024 року).
Отже, загальна сума недоотриманої позивачем орендної плати з 13.03.2018 року по 29.02.2024 року (включно) складає 525 921,92 грн.
Апелянт вказаний розрахунок належним чином не спростував, заперечення щодо безпідставного користування земельною ділянкою суду не надав.
Позивач зазначав, що беручи до уваги, що за вищевказаний період часу відповідач користувався вказаною земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:05:006:0170 без достатньої правової підстави, відповідно до положень ст.ст.1212-1214 Цивільного кодексу України відповідач повинен відшкодувати Запорізькій міській раді доходи, які вона одержала або могла одержати від безпідставно набутого майна.
Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо сплати орендних платежів у визначений договором строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом порушених прав та інтересів територіальної громади.
Надаючи оцінку правильності висновку суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, колегія суддів звертає увагу на наступне:
До повноважень міських рад у галузі земельних відносин, відповідно до ст.ст. 12, 83, 122 ЗК України, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених ЗК України.
Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно ст. 80 Земельного кодексу України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу (ч. 1 ст. 124 ЗК України).
Згідно із положеннями ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Згідно з ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельного ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Виникнення права власності на будинок, будівлю або споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, із визначеними щодо неї правами.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Законом України "Про Державний земельний кадастр" визначено правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.
За змістом ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону).
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 07.07.2020 у справі № 922/3208/19.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.
З наведеного слідує висновок, що об`єктом оренди може бути земельна ділянка, яка є сформованою як об`єкт цивільних прав.
Згідно із ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
За приписами пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право користування земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:05:006:0170 за Фізичною особою - підприємцем Кияницею Ніною Володимирівною на час вирішення спору в суді не зареєстровано.
Згідно розрахунку ЗМР недоотриманих доходів за фактичне користування Фізичною особою - підприємцем Кияницею Ніною Володимирівною земельною ділянкою площею 0,0566 кв.м, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 77, без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування), за період з 13.03.2018 року по 29.02.2024 року складає 525 921, 92 грн. 
Згідно з положеннями ст. 21 Закону України "Про оренду землі" та пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
За приписами ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Отже, за змістом вказаних приписів законодавства виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними, що регулюються главою 83 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.
Кондиційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Разом з цим, обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових затрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав).
Для кондиційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
З огляду на викладене, фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Зазначене підтверджується висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 17.10.2018 у справі № 922/2972/17, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, від 13.02.2019 та від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17.
В даному випадку відповідач, не сплачуючи в належному обсязі орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору оренди, фактично збільшив свої доходи, а позивач втратив грошові кошти у виді орендної плати, а тому безпідставно збережені кошти за період з 13.03.2018 року по 29.02.2024 року у розмірі 525 921, 92 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо посилання суду першої інстанції на обставини звільнення відповідача від плати за користування земельною ділянкою у період з 12.03.2022 року по 31.12.2022 року, колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.
Законом України від 11.04.2023 року № 3050-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно", який набрав чинності 06.05.2023 року, внесено зміни до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України. Зокрема, абзац перший вказаного пункту встановлював наступне:
"За період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
У постанові Верховного Суду від 27.04.2021 року № 922/2378/20 за позовом Харківської міської ради про стягнення з Акціонерного товариства "Альфа-Банк" безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати зазначено таке:
"З урахуванням системного аналізу змісту пункту 10.1.1. статті 10, підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14, статей 40, 41, пункту 265.1.3. статті 265 Податкового кодексу України та встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: "власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України"".
Отже, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом України від 11.04.2023 року № 3050-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно" чітко передбачено, що не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Зазначені положення Закону підлягають застосуванню у разі наявності правових підстав для володіння чи користування земельними ділянками, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.02.2025 року у справі № 908/929/24.
Натомість у справі, яка розглядається, Фізична особа - підприємць Кияниця Ніна Володимирівна, не сплачуючи в належному обсязі орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору оренди, фактично збільшила свої доходи, а Запорізька міська рада втратила грошові кошти у виді орендної плати, а тому безпідставно збережені кошти підлягають стягненню з відповідача.
З тих же підстав не підлягає застосуванню і пільга, встановлена Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України, щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) ", відповідно до якої не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.
Стосовно висновків суду про пропуск позивачем строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з положенням ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Пунктом 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Необхідно зазначити, що карантин Кабінет Міністрів України встановив на підставі постанови № 211 від 11.03.2020 року з 12.03.2020 року, а постановою № 651 від 27.06.2023 року відмінив карантин з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року.
Пунктом 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2102-IX від 24.02.2022 року, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Отже, до завершення карантину Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжувався та станом на час розгляду справи триває. 
Таким чином, судом не враховано, що строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, в силу приписів п. 12 Прикінцевих положень ЦК України продовжено на строк дії карантину (з 12.03.2020 року по 01.07.2023 року), а в силу приписів п. 19 Прикінцевих положень ЦК України перебіг позовної давності зупинено на строк дії воєнного стану (з 24.02.2022 року до закінчення воєнного стану).
Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду 12.06.2024 у справі № 906/871/21 (пункт 81), від 28.03.2024 у справі 903/877/20 (903/932/23) (пункт 94). 
Як вбачається з матеріалів справи, Запорізька міська рада звернулась до господарського суду з даним позовом 20.05.2024 року, а отже строки, визначені ст. 257 ЦК України, не закінчились. Тож підстави для застосування спливу строку позовної давності та відмови в задоволенні позову відсутні.
Враховуючи встановлені вище обставини, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Запорізької міської ради підлягають задоволенню у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, відповідно апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції встановленим обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим його належить скасувати та прийняти нове рішення.
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторін пропрційно задоволеним вимогам.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити. 
Рішення господарського суду Запорізької області від 05.03.2025 року у справі № 908/1496/24 скасувати.
Прийняти нове рішення.
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з з Фізичної особи - підприємця Кияниці Ніни Володимирівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Запорізької міської ради (код ЄДРПОУ 04053915, адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206) дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 13.03.2018 року по 29.02.2024 року включно в розмірі 525 921,92 грн., судовий збір за розгляд позовної заяви у розмірі 6 311,06 грн. Видати наказ.
Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кияниці Ніни Володимирівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Запорізької міської ради (код ЄДРПОУ 04053915, адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206) судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 3 99,77 грн. Видати наказ.
Видачу наказів доручити господарському суду Запорізької області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 24.08.2026 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя О.Г. Іванов 

Суддя Ю.Б. Парусніков