Справа № 743/1695/25 
Провадження № 2/743/234/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді Макаревича Я. М.,
за участю секретаря судового засідання Довбенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ріпки в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено договір кредитної лінії № 178842865 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 13 250 гривень шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 .
Право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача на підставі договорів факторингу:
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01.
30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01.
07.11.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 0711/24/Е.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 56 262,15 гривень: тіло кредиту - 13 250 гривень, прострочені проценти - 43 012,15 гривень.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28.01.2026 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11.03.2026. Витребувано від акціонерного товариства «Універсал Банк» інформацію щодо: належності ОСОБА_1 , картки банку НОМЕР_2 або будь-якої іншої картки; надходження в період з 15.09.2021 по 20.09.2021 на картковий рахунок № НОМЕР_2 грошових коштів у розмірі 13250 гривень; фінансового номеру телефону за картковим рахунком № НОМЕР_2 .
05.03.2026 від АТ «Універсал Банк» надійшла інформація, що була витребувана судом. 
10.03.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позову з мотивів спливу позовної давності, неукладеності кредитного договору у відносинах із позивачем та недоведеності переходу до позивача права вимоги.
16.03.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що строк позовної давності не пропущено, оскільки його перебіг було зупинено на час дії воєнного стану відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Крім того, позивач стверджує, що кредитний договір був укладений належним чином в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», відповідач самостійно заповнив заявку, обрав умови кредитування, ознайомився з умовами договору та підтвердив його укладення шляхом введення одноразового ідентифікатора (SMS-коду), що, на думку позивача, є належним електронним підписом та підтверджує волевиявлення відповідача на укладення договору. 
08.06.2026 від відповідача надійшли письмові заперечення у справі з підстав спливу строку позовної давності.
Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення.
Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося (частина 2 статті 247 ЦПК України).
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
15.09.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і відповідачем укладено договір кредитної лінії № 178842865 за кредитним продуктом «СМАРТ». Договір укладено в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями та підписано одноразовим ідентифікатором MNV7R48Y, який надіслано на номер телефону НОМЕР_3 15.09.2021 о 13 год 36 хв 42 с і введено відповідачем 15.09.2021 о 13 год 37 хв 29 с.
Заявка на отримання коштів у кредит від 15.09.2021 містить паспортні дані відповідача (паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 01.09.2009), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 і реквізити платіжної картки.
Пунктом 1.1 договору кредитний ліміт (перший транш) встановлено в розмірі 13 250 гривень.
За умовами пунктів 1.3 і 1.7 договору дисконтний період становить 30 днів, а кредит підлягав поверненню до 15.10.2021.
Згідно з пунктом 1.12.2 договору після закінчення дисконтного періоду проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 1087,70 відсотка річних (2,98 відсотка на день); дисконтна процентна ставка становить 693,50 відсотка річних (1,90 відсотка на
день), базова - 722,70 відсотка річних (1,98 відсотка на день).
Відповідно до пункту 1.12.1 договору зобов`язання позичальника щодо повернення тіла кредиту щоденно відкладається, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.
Пунктом 4.3 договору передбачено, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору, є процентами за статтею 625 ЦК України.
Паспорт споживчого кредиту від 15.09.2021, який є додатком до кредитного договору, визначає орієнтовну загальну вартість першого траншу в розмірі 20 802,50 гривень, обчислену з розрахунку строку кредитування 30 днів.
Штрафних санкцій (пені, штрафу) позивачем до стягнення не заявлено.
Факт надання кредитних коштів підтверджується листом Акціонерного товариства «Універсал Банк» від 04.03.2026 № БТ/Е-6584, наданим на виконання ухвали суду від 28.01.2026, згідно з яким на ім`я ОСОБА_1 емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , за період з 15.09.2021 по 20.09.2021 на цю картку зараховано 13 250 гривень, а номер НОМЕР_6 є фінансовим номером телефону за цією карткою і зазначений в анкетних даних відповідача. Лист підписано кваліфікованим електронним підписом, перевірку підпису пройдено успішно.
Погашень заборгованості від відповідача не надходило.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. Строк дії цього договору продовжено додатковими угодами № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022 і № 32 від 31.12.2023 - до 31.12.2024. Згідно з пунктом 4.1 договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог.
Відповідно до реєстру прав вимог № 160 від 16.11.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 загальна сума заборгованості за кредитним договором № 178842865 складає 33 755,70 гривень, а саме: 13 250 гривень - заборгованість по кредиту, 20 505,70 гривень - заборгованість по відсотках.
30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, строк дії якого визначено до 31.12.2024. За пунктом 4.1 цього договору право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог.
Згідно з реєстром прав вимог № 1 від 30.10.2023 до договору факторингу № 30/1023-01 загальна сума заборгованості за кредитним договором № 178842865 складає 56 262,15 гривень, а саме: 13 250 гривень - заборгованість по кредиту, 43 012,15 гривень - заборгованість по відсотках.
07.11.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 0711/24/Е, строк дії якого визначено до 31.12.2026. Пунктом 1.2 цього договору передбачено, що перехід прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників.
Відповідно до реєстру боржників та акта прийому-передачі реєстру боржників від 07.11.2024 до договору факторингу № 0711/24/Е загальна сума заборгованості за кредитним договором № 178842865 складає 56 262,15 гривень, а саме: 13 250 гривень - заборгованість по кредиту, 43 012,15 гривень - заборгованість по відсотках.
Таким чином, на підставі договору факторингу від 07.11.2024 № 0711/24/Е позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 178842865 у тому обсязі, який існував на момент переходу цього права, у розмірі 56 262,15 гривень, а саме: 13 250 гривень - заборгованість по кредиту, 43 012,15 гривень - заборгованість по відсотках.
Згідно з розрахунками заборгованості, складеними ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс», проценти за користування кредитом нараховувалися: за період з 15.09.2021 по 15.10.2021 - за ставкою 251,75 гривень на день, що за 30 днів дисконтного періоду становить 7 552,50 гривень; за період з 16.10.2021 по 12.01.2022 - за ставкою 394,85 гривень на день, а також одноразове донарахування 1 897,40 гривень 19.10.2021. Нарахування процентів припинено 12.01.2022. Загальна сума нарахованих процентів становить 43 012,15 гривень.
ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 3, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом оферти та акцепту, підписаного відповідно до статті 12 цього Закону. Моментом підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (частина 1 статті 12 Закону).
Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві стверджував, що кредитний договір не є укладеним, оскільки надані позивачем документи не містять його персональних підписів і містять незаповнені таблиці.
На спростування цих аргументів позивач у відповіді на відзив зазначав, що договір укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця з ідентифікацією та верифікацією позичальника, підписано одноразовим ідентифікатором, а електронний правочин має презумпцію правомірності за статтею 204 ЦК України.
Оцінюючи наведені сторонами аргументи, суд виходить з такого.
Факт підписання договору одноразовим ідентифікатором підтверджується матеріалами справи. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що номер телефону НОМЕР_3 не належить відповідачу або що ідентифікатор MNV7R48Y було використано іншою особою. Навпаки, належність відповідачу як номера телефону, так і платіжної картки, на яку зараховано кредитні кошти, підтверджена листом Акціонерного товариства «Універсал Банк» від 04.03.2026 № БТ/Е-6584. Відсутність на роздруківці електронного договору власноручного підпису відповідача не спростовує факту його укладення, оскільки електронна форма правочину такого підпису не передбачає.
Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, договір укладено у передбаченій законом формі, у зв`язку з чим він є обов`язковим для виконання (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню в цей строк.
Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 1048 ЦК України проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, якщо інше не встановлено договором.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 констатувала, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, суду необхідно здійснити тлумачення умов відповідного договору та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності за період після закінчення строку кредитування, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Заперечуючи проти позову у частині нарахування процентів за користування кредитом, відповідач у відзиві стверджував, що кредит було отримано строком на один місяць, а заявлена до стягнення сума процентів багаторазово перевищує суму отриманого кредиту.
На спростування цих аргументів позивач у відповіді на відзив зазначав, що розмір і порядок нарахування процентів погоджені сторонами в кредитному договорі, а нарахування здійснено відповідно до його умов.
Оцінюючи наведені сторонами аргументи, суд виходить з такого.
Системний аналіз частини 1 статті 638 ЦК України по відношенню до кредитних договорів дозволяє зробити висновок, що строк кредитування є істотною умовою таких договорів. Пролонгація строку кредитування є зміною умови кредитного договору, яка за статтею 654 ЦК України має вчинятися в такій самій формі, що й сам договір. Зміна строку кредитування шляхом пролонгації має бути доведена належними і допустимими доказами (статті 76, 78 ЦПК України). Самого факту продовження користування позичальником кредитними коштами після первісно погодженої дати закінчення строку кредитування або самого факту нарахування позивачем процентів за період після цієї дати для висновку про пролонгацію недостатньо.
Пункт 1.12.1 кредитного договору передбачає механізм автоматичного щоденного відкладення зобов`язання щодо повернення тіла кредиту на строк до 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду, а позивач нараховує проценти за період, що виходить за первісно погоджений строк кредитування. Разом з тим належних і допустимих доказів пролонгації строку кредитування (підписаної заяви про пролонгацію, запису про підтвердження одноразовим ідентифікатором, додаткової угоди, інших належних доказів) до матеріалів справи не подано. Відкладення виконання обов`язку щодо повернення тіла кредиту за своїм змістом не тотожне продовженню строку кредитування і саме по собі його не змінює. За цих обставин строк кредитування за договором закінчився 15.10.2021.
Як встановлено судом у розділі ІІІ цього рішення, відповідно до пункту 1.12.2 кредитного договору після закінчення дисконтного періоду проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 1087,70 відсотка річних (2,98 відсотка на день). Системне тлумачення цього пункту дозволяє дійти висновку, що сторони передбачили нарахування процентів і за період після закінчення строку кредитування, тобто за неправомірну поведінку позичальника.
Додатковим аргументом на користь такого тлумачення є зміст паспорта споживчого кредиту від 15.09.2021 до кредитного договору, у якому орієнтовна загальна вартість першого траншу визначена в розмірі 20 802,50 гривень і обчислена з розрахунку строку кредитування 30 днів. Це підтверджує, що сторони на момент укладення договору мали на увазі саме 30-денний строк кредитування як період нарахування процентів за користування кредитом. Зазначена величина повністю збігається з сумою заборгованості за розрахунком кредитодавця станом на 15.10.2021 (13 250 гривень тіла кредиту та 7 552,50 гривень процентів).
Водночас за період після спливу строку кредитування користування коштами позичальником є неправомірним - позичальник не має права правомірно не повертати кредит, він зобов`язаний його повернути. Наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання врегульовані спеціальною нормою - частиною 2 статті 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За цих обставин нарахування позивачем процентів за період поза межами строку кредитування на підставі пункту 1.12.2 кредитного договору і статті 1048 ЦК України не ґрунтується на вимогах закону, оскільки правовий режим таких платежів визначається спеціальною нормою - частиною 2 статті 625 ЦК України. Наведене узгоджується і з пунктом 4.3 самого кредитного договору, за яким проценти, нараховані після закінчення строку дії договору, є процентами за статтею 625 ЦК України.
Строк кредитування за договором закінчився 15.10.2021. Нарахування позивачем процентів за період з 16.10.2021 по 12.01.2022 на загальну суму 35 459,65 гривень здійснено з порушенням наведеного вище правового режиму.
Розмір нарахованих позивачем сум відповідає умовам кредитного договору та вимогам закону, окрім процентів за період після закінчення строку кредитування у розмірі 35 459,65 гривень, нарахування яких є неправомірним. У цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Водночас відмова в стягненні процентів, нарахованих поза межами строку кредитування, не позбавляє позивача правового захисту в охоронних правовідносинах. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 констатувала, що права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У межах цієї справи позивач таких вимог не заявляв, а тому суд їх не оцінює.
Як встановлено в розділі ІІІ цього рішення, відповідно до пункту 1.1 кредитного договору кредитодавець перерахував 13 250 гривень на платіжну картку позичальника. За змістом частини 1 статті 1054 ЦК України зобов`язання щодо надання кредитних коштів виконано належно.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Належне виконання зобов`язань передбачає дотримання боржником усіх умов договору, у тому числі щодо строку виконання, способу виконання та розміру належних платежів.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач свого зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві стверджував, що надані позивачем документи про відступлення права вимоги не містять його підписів, містять незаповнені таблиці, а раніше суд уже відмовив у стягненні цієї заборгованості за позовом попереднього кредитора через відсутність у нього прямих повноважень.
На спростування цих аргументів позивач у відповіді на відзив зазначав, що право вимоги переходить не за самим договором факторингу, а за реєстром прав вимог, підписаним сторонами, і що ланцюг відступлення підтверджений відповідними реєстрами та актом прийому-передачі.
Оцінюючи наведені сторонами аргументи, суд виходить з такого.
У цій справі право вимоги до позивача перейшло через три послідовні договори відступлення:
договір 1 - договір факторингу від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс»;
договір 2 - договір факторингу від 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»;
договір 3 - договір факторингу від 07.11.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» і позивачем.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
З цих міркувань суд оцінив кожну договір ланцюга за такими критеріями: повноваження сторін кожного договору; правова природа кожного договору; дійсність переданої вимоги на момент укладення кожного договору (чи не була заборгованість погашена, зарахована або припинена іншим способом); відповідність обсягу права вимоги; документальне підтвердження кожного переходу.
Перевіривши кожну ланку, суд дійшов висновку, що ланцюг переходу права вимоги є безперервним: сторонами кожного договору були належні суб`єкти, обсяг вимоги відповідає попередній ланці, документальне підтвердження надане за всіма ланками. Право вимоги в обсязі, заявленому позивачем, на момент звернення до суду йому належить. Зокрема, реєстр прав вимог № 160 підписано 16.11.2021, тобто в межах строку дії договору факторингу № 28/1118-01, продовженого додатковою угодою № 26 від 31.12.2020 до 31.12.2021; реєстр прав вимог № 1 підписано 30.10.2023 - у межах строку дії договору факторингу № 30/1023-01; акт прийому-передачі реєстру боржників підписано
07.11.2024 - у межах строку дії договору факторингу № 0711/24/Е.
Доводи відповідача про відсутність його підписів на договорах відступлення суд відхиляє, оскільки за частиною 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом; кредитний договір № 178842865 такої умови не містить. Наявність у складі доданих до позову договорів факторингу незаповнених форм додатків (форми реєстру прав вимог, акта повернення права вимоги) також не спростовує переходу права вимоги, оскільки ці форми є типовими зразками, погодженими сторонами договорів факторингу, тоді як самі переходи підтверджені підписаними реєстрами прав вимог № 160 від 16.11.2021, № 1 від 30.10.2023 та актом прийому-передачі реєстру боржників від 07.11.2024. Посилання відповідача на рішення суду за позовом попереднього кредитора не підтверджене жодним доказом і не стосується предмета цього спору.
Таким чином, позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах і має право вимагати від відповідача виконання зобов`язання за кредитним договором.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно з частиною 5 статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
Згідно з частиною 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).
Слід ураховувати, що згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (введено Законом України № 540-IX від 30 березня 2020 року) під час дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19 (з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року включно), строки позовної давності, визначені статтями 257-259 ЦК України, продовжувалися на час дії такого карантину. Згідно з пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (введено Законом України № 2120-IX від 15 березня 2022 року) у період дії в Україні воєнного стану строки позовної давності продовжувалися (а з 30 січня 2024 року в редакції - зупинялися). Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX, чинним з 4 вересня 2025 року, пункт 19 виключено; перебіг позовної давності, зупиненої на час воєнного стану, відновлено з 4 вересня 2025 року. Таким чином, період з 12 березня 2020 року по 3 вересня 2025 року включно для цілей обчислення позовної давності за відповідними зобов`язаннями не зараховується до загального строку давності.
У ході розгляду справи відповідач подала відзив від 10.03.2026, у якій просить відмовити в задоволенні позову повністю у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності.
Як встановлено судом у розділі ІІІ цього рішення, кредит наданий 15.09.2021, строк кредитування - 30 днів, кредит підлягав поверненню одноразово до 15.10.2021, періодичних платежів договір не передбачає. Право позивача (його правопопередника) на стягнення виникало з дня порушення відповідачем терміну повернення кредиту. Останній платіж за договором мав бути внесений 15.10.2021; прострочення виконання почалося 16.10.2021.
З урахуванням пунктів 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України і Закону України № 4434-IX період з 16.10.2021 по 03.09.2025 не зараховується до строку позовної давності.
Відповідно до строку позовної давності 3 роки, з урахуванням подовження та зупинення за період карантину і воєнного стану, перебіг позовної давності відновився 04.09.2025, а тому на день звернення позивача до суду позовна давність не пропущена.
З урахуванням наведеного обчислення суд приходить до висновку, що позовна давність позивачем не пропущена. Заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає. Позовні вимоги підлягають розгляду по суті.
Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і відповідачем виникли кредитні правовідносини, у межах яких ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» належним чином виконало свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти. Право грошової вимоги за цим кредитним договором у тому обсязі, який існував на момент його переходу, набув позивач. Водночас відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у строки, визначені договором, не виконав.
За таких обставин позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15.09.2021 № 178842865 є обґрунтованими частково та підлягають задоволенню в розмірі 20 802,50 гривень з мотивів, наведених вище в розділі IV цього рішення. У задоволенні решти позовних вимог у розмірі 35 459,65 гривень слід відмовити.
V. Розподіл судових витрат
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору із застосуванням коефіцієнта 0,8 для пониження розміру ставки судового збору відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 2 422,40 гривень.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Загальний розмір позовних вимог становив 56 262,15 гривень, з яких задоволено 20 802,50 гривень, що становить 36,97 % від заявлених вимог (20 802,50 / 56 262,15 ? 100 %). За цим відсотком пропорційний розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 895,56 гривень (2 422,40 ? 36,97 %).
Позивач заявив до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень, на підтвердження чого надав такі документи: договір про надання правничої допомоги від 20.08.2025 № 20/08/25-01 з Адвокатським бюро «Соломко та партнери», протокол погодження вартості послуг (додаток № 1 до договору) та додаткову угоду від 20.12.2025 № 25770798780 до цього договору.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, включають витрати на професійну правничу допомогу. За змістом частин 1 і 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Витрати на підготовку клопотання у розмірі 1 000 гривень не підлягають відшкодуванню. Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 31 липня 2024 року у справі № 758/11022/21: заява сторони про подання доказів понесених витрат, а також процесуальні заяви і клопотання, що готуються самим адвокатом для суду в інтересах своєї сторони, не є правничою допомогою у розумінні статті 137 ЦПК України, а становлять процесуальні дії адвоката як представника, тому витрати на їх підготовку не підлягають окремому відшкодуванню.
З урахуванням викладеного, документально підтвердженими та такими, що належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, є витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 гривень.
Водночас, відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони. Аналогічних критеріїв дотримується і Європейський суд з прав людини при присудженні судових витрат за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: за висновком ЄСПЛ у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України (заява № 19336/04, пункт 268), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Дана справа за своїм змістом не є складною: спірні правовідносини стосуються стягнення заборгованості за кредитним договором, обставини справи підтверджуються обмеженим обсягом письмових доказів, а заявлені адвокатом роботи зводяться переважно до складання позовної заяви, яка за своєю структурою є типовою для цієї категорії спорів. Крім того, протоколом погодження вартості послуг (додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025 № 20/08/25-01) сторони погодили вартість вивчення матеріалів справи в розмірі 500 гривень і вартість складання позовної заяви в розмірі 2 500 гривень, тоді як до стягнення заявлено відповідно 1 000 гривень і 5 000 гривень. Доказів надання цих послуг у неробочий час, вихідні чи святкові дні, з чим пункт 3.5 договору пов`язує подвоєння суми гонорару, позивачем не надано. Акт прийому-передачі наданих послуг, складення якого передбачено пунктом 3.4 договору, та докази фактичної сплати гонорару в матеріалах справи відсутні. З огляду на це заявлений позивачем обсяг витрат на правничу допомогу є неспівмірним з фактично виконаною адвокатом роботою.
За цих обставин суд визнає обґрунтованими і такими, що відповідають критеріям співмірності, передбаченим частиною 4 статті 137 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в розмірі 36,97 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 109,10 гривень (3 000 ? 36,97 %).
З урахуванням викладеного, керуючись статтями 12, 19, 141, 263, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: 02094, місто Київ, вулиця Юрія Поправки, 6, кабінет 13) заборгованість за кредитним договором від 15.09.2021 № 178842865 у розмірі 20 802 (двадцять тисяч вісімсот дві) гривень 50 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, каб. 13) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 109 (одна тисяча сто дев`ять) гривень 10 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, каб. 13) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 895 (вісімсот дев`яносто п`ять) гривень 56 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 15.07.2026.
Суддя       Я.М. МАКАРЕВИЧ