ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2026 року м.Дніпро Справа № 912/762/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін: 
прокурор Шустова В.А. 
розглянувши апеляційні скарги  Товариства з обмеженою відповідальності "КвадроАгро" та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.06.2024 року у справі №912/762/24 (суддя Тимошевська В.В.)
за позовом: Керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області, вул. Чижевського, 1а, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000
в інтересах держави в особі органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерства освіти і науки України, пр. Берестейський, 10, м. Київ, 01135
до відповідачів:
1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, вул. Центральна. 6, м Дніпро, 49000
2. Олександрійського професійного аграрного ліцею, вул. Користівське шосе, 6, смт. Приютівка, Олександрійський район, Кіровоградська область, 28020
3. Товариства з обмеженою відповідальності "КвадроАгро", пров. Кіндрата Рожнова, 25, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28020
про визнання недійсним договору оренди та повернення майна,-

ВСТАНОВИВ: 

Керівник Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України з вимогами до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Олександрійського професійного аграрного ліцею та Товариства з обмеженою відповідальності "КвадроАгро" такого змісту:
- визнати недійсним договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 20.12.2021 року за № 46-34/21, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Олександрійським професійним аграрним ліцеєм та ГОВ "КвадроАгро";
- зобов`язати ТОВ "КвадроАгро" повернути майно - приміщення будівлі зерносховища загальною площею 258, 8 кв.м. та току площею 1596, 1 кв.м., що знаходяться за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, смт. Приютівка, вул. Користівське шосе, 6, державі в особі Міністерства освіти та науки України та в користування балансоутримувача - Олександрійського професійного аграрного ліцею.
В обґрунтування позову вказано про порушення вимог законодавства під час укладення оспорюваного договору, зокрема ч. 4 ст. 80 Закону України "Про освіту", а саме - передачу майна в оренду без урахування законодавчих вимог щодо використання такого майна лише за певним цільовим призначенням.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2024 року у справі №912/762/24 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано недійсним договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 20.12.2021 року за № 46-34/21, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (вул. Центральна. 6, м Дніпро, 49000, ідентифікаційний код 42767945), Олександрійським професійним аграрним ліцеєм (вул. Користівське шосе, 6, смт. Приютівка, Олександрійський район, Кіровоградська область, 28020, ідентифікаційний код 02544968) та Товариством з обмеженою відповідальності "КвадроАгро" (пров. Кіндрата Рожнова, 25, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28020, ідентифікаційний код 37921970).
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальності "КвадроАгро" (пров. Кіндрата Рожнова, 25, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28020, ідентифікаційний код 37921970) повернути майно - приміщення будівлі зерносховища загальною площею 258, 8 кв.м. та току площею 1596, 1 кв.м., що знаходяться за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, смт. Приютівка, вул. Користівське шосе, 6, в користування балансоутримувача - Олександрійського професійного аграрного ліцею (вул. Користівське шосе, 6, смт. Приютівка, Олександрійський район, Кіровоградська область, 28020, ідентифікаційний код 02544968).
У задоволенні позову про повернення майна державі в особі Міністерства освіти і науки України відмовлено.
Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (вул. Центральна. 6, м Дніпро, 49000, ідентифікаційний код 42767945) на користь Кіровоградської обласної прокуратури (просп. Європейський, 4, м. Кропивницький, 25006, ідентифікаційний код 02910025) 1 009,33 грн судового збору.
Стягнуто з Олександрійського професійного аграрного ліцею (вул. Користівське шосе, 6, смт. Приютівка, Олександрійський район, Кіровоградська область, 28020, ідентифікаційний код 02544968) на користь Кіровоградської обласної прокуратури (просп. Європейський, 4, м. Кропивницький, 25006, ідентифікаційний код 02910025) 1 009,33 грн судового збору.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальності "КвадроАгро" (пров. Кіндрата Рожнова, 25, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28020, ідентифікаційний код 37921970) на користь Кіровоградської обласної прокуратури (просп. Європейський, 4, м. Кропивницький, 25006, ідентифікаційний код 02910025) 4 037,34 грн судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що передане за спірним договором оренди приміщення нежитлової будівлі зерносховища загальною площею 258,8 кв.м. та току площею 1596,1 кв. м., які знаходятся за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, смт. Приютівка, вул. Користівське шосе, 6 а, що знаходиться на балансі Олександрійського професійного аграрного ліцею та перебуває в його господарському віданні, що становить матеріально-технічну базу об`єктів освіти, не може використовуватися не за освітнім призначенням, а може бути передане в оренду виключно для діяльності, пов`язаної із навчально-виховним чи навчально- виробничим процесом. 
Суд зазначив, що законодавство про освіту допускає можливість використання майна закладів освіти, яке не використовується в освітньому процесі, в якості вкладу в спільну діяльність або в рамках державно-приватного партнерства, водночас забороняє передачу в оренду приватному партнеру нерухомого майна державного або комунального закладу освіти. 
Щодо вимоги про повернення майна, суд в оскаржуваному рішенні звернув увагу на відсутність правових підстав для задоволення цих вимог по відношенню до позивача - Міністерства освіти і науки України. 
Суд врахував, що оспорюваний договір оренди є тристороннім договором, на виконання умов якого майно передавалось в оренду за актом приймання-передачі, підписаним балансоутримувачем Олександрійським професійним аграрним ліцеєм.
Отже, Олександрійський професійний аграрний ліцей є стороною договору, який одночасно з орендодавцем передавав майно в оренду і підписував акт передачі. 
Також вказаний ліцей є особою, в користуванні якої на правах оперативного управління перебуває відповідне майно. У даній справі ліцей є стороною судового процесу.
За цих обставин повернення майна Олександрійському професійному аграрному ліцею, на думку суду, є обґрунтованим та позовна вимога у вказаній частині підлягає задоволенню.
Правовою підставою для задоволення позову суд зазначив положення ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 80 Закону України "Про освіту" та п. 29 Порядку оренди державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 року № 483.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальності "КвадроАгро" та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях оскаржили його в апеляційному порядку. 
Розгляд апеляційних скарг об`єднано в одне апеляційне провадження.
Відповідач-3 в апеляційній скарзі зазначає, що у задоволенні позовних вимог керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області необхідно було відмовити у повному обсязі виходячи з наступного:
- перед укладенням спірного договору, Міністерство освіти і науки України в листі від 06.09.2021 року №1/11-6509 надало дозвіл на передачу в оренду майна, а саме: зерносховища, площею 25,8 кв.м. та споруди току учбового господарства, площею 1596,1 кв.м. за адресою: Кіровоградська обл., смт. Приютівка, Користівське шосе, 6, мета використання - складування та зберігання сільськогосподарської продукції, відповідно до законодавства строком до 5-років за умови забезпечення дотримання санітарно-гігієнічних, протипожежних норм та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 року № 483;
- згідно умов спірного договору об`єктом оренди є саме ці приміщення;
- 20.12.202 року між балансоутримувачем та орендарем підписано Акт приймання- передачі в оренду нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності;
- у своєму листі від 16.06.2023 року відповідач-2 зазначив, що цільове призначення майна, вказане в договорі оренди (п. 7.1.) сформоване відповідно до п. 29 Порядку оренди державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 року № 483;
- під час передачі приміщень в оренду керівництвом врахований напрямок діяльності орендаря з тим, щоб не завадити умовам безпечної роботи закладу та враховано, що вказане майно навчальним закладом не використовується більше п`яти років.
Скаржник звертає увагу суду, що умови договору оренди № 46-34/21 від 10.12.2021 року хоч і передбачають, що майно може бути використано орендарем за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендаря, водночас дане майно використовується виключно для складування та зберігання сільськогосподарської продукції.
Вказує, що матеріали справи не містили жодного доказу, що орендоване майно використовується за іншим призначенням, ніж на те, яке воно розраховане, а також відсутні жодні докази використання даного майна у спосіб, який заважає умовам безпечної роботи закладу.
Відповідач-3 вважає, що відсутні жодні підстави у визнанні недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 20.12.2021 року за № 46-34/21, оскільки при укладенні договору було дотримано визначеного Законом України "Про оренду державного та комунального майна" порядку укладання відповідного договору, в тому числі щодо погодження з органом, уповноваженим управляти майном; дії з передачі майна в оренду відповідають приписам законодавства, оскільки Міністерством освіти і науки надано дозвіл на укладення договору оренди; балансоутримувачем майна - Олександрійським професійним аграрним ліцеєм повідомлено Регіональне відділення ФДМУ про намір передачі майна в оренду та надано щодо майна відповідну інформацію; умови, терміни та процедура укладення договору дотримані; законодавчо визначені підстави для не затвердження протоколу аукціону та для не укладення договору - відсутні.
Зазначає, що норми Закону України " Про оренду державного та комунального майна", Закону України "Про освіту" у їх системному поєднанні, дозволяють передавати в оренду будівлі, споруди, окремі тимчасово вільні приміщення і площі, інше рухоме та нерухоме майно або обладнання, за умови, що такі об`єкти тимчасово не використовуються у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності та у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.
Апелянт вважає, що твердження прокурора, що спірні приміщення не могли бути передані в оренду, оскільки їх використання відповідачем-3 не пов`язане з навчально- виховним процесом, як підстава для визнання договору оренди недійсним, є необґрунтованими.
Вважає, що прокурор не надав жодного доказу про те, що використання спірного майна якимсь чином перешкоджає здійсненню навчально - виховного процесу та погіршує умови осіб, які навчаються або працюють у закладі освіти.
На думку скаржника судом не було встановлено і порушення інтересів держави, а саме позбавлення держави можливості забезпечити гарантоване Конституцією України право дітей на одержання якісної професійно - технічної та загальної середньої освіти.
Скаржник стверджує, що всупереч приписам ч.1 ст. 215, ч.1-3,5 ст. 203 Цивільного кодексу України прокурор не довів порушення прав позивача та наявності обставин, з якими закон пов`язує недійсність спірного договору.
Зауважує, що відповідач-3 використовує орендоване майно виключно за цільовим призначенням, а саме: складування та зберігання сільськогосподарської продукції, сплачує орендну плату, передбачену вищезазначеним договором вчасно та у повному обсязі, що в свою чергу забезпечує додаткове надходження коштів до державного бюджету та на рахунок балансоутримувача для забезпечення надійної експлуатації приміщень, підвищення ефективності використання матеріально-технічної бази в закладах освіти.
У даній справі визнання недійсним укладеного договору оренди призведе до порушення приватного права відповідача на мирне володіння орендованим майном, отриманого у проведеній державою у відповідності до чинного законодавства конкурсній процедурі, адже можливість державою визнавати недійсними правочини, укладені у відповідності до нею висунутих умов не має бути свавільною.
Скаржник просить суд скасувати оскаржуване ним рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.06.2024 року по справі № 912/762/24 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області відмовити у повному обсязі, а також стягнути з позивача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та витрати на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях зазначає аналогічні доводи та просить скасувати оскаржуване рішення і відмовити в задоволенні позову.
Прокурор надав відзиви на обидві апеляційні скарги, за змістом яких вважає доводи оскаржуваного рішення суду першої інстанції законними і обгрунтованими. Просить залишити рішення без змін, обидві апеляційні скарги – без задоволення.
Позивач – Міністерство освіти та науки України і відповідач-2 відзиви на апеляційну скаргу не надали.
Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засідання був присутній прокурор Шустова В.А.
Інші учасники справи участь представників в судове засідання не забезпечили.
Від обох скаржників до суду надійшли клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечення участі представника.
Колегія суддів зазначає, що правова позиція відповідачів -1,-3 викладена письмово. Явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась.
Крім того, аналогічні клопотання обома апелянтами вже подавались і суд відкладав розгляд справи.
Відповідно ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
За вищевикладеного колегією суддів апеляційні скарги розглянуті за відсутності скаржників.
Обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав: 
З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2021 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (орендодавець), Олександрійським професійним аграрним ліцеєм (балансоутримувач) і ТОВ "КвадроАгро" (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №46-34/21 (далі - договір), зі строком дії договору до 19.12.2026 року.
Згідно умов договору:
- об`єктом оренди є приміщення нежитлової будівлі зерносховища загальною площею 258,8 кв.м, та току площею 1596,1 кв.м, що знаходяться за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, смт. Приютівка, вул. Користівське шосе, 6 (п. 4);
- майно може бути використано орендарем за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендаря (п. 7);
- місячна орендна плата, без податку на додану вартість, складає 5 111 гри та сплачується у співвідношенні - 30% балансоутримувачу, 70% державному бюджету (пункти 9, 16);
- додаткові умови оренди не визначені (п. 14).
20.12.2021 року між балансоутримувачем та орендарем підписано Акт приймання-передачі в оренду нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності.
Згідно свідоцтва про право власності від 13.08.2012 року власником будівель та споруд Олександрійського професійного аграрного ліцею за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, смт. Приютівка, вул. Користівське шосе, 6 є держава в особі Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України.
Стосовно вказаного нерухомого майна наявний технічний паспорт з описом об`єкта.
Апелянти вірно вказують, що Міністерством освіти і науки України в листі від 06.09.2021 року №1/11-6509 надано дозвіл на передачу в оренду вищевказаного майна відповідно до законодавства строком до 5-років за умови забезпечення дотримання санітарно-гігієнічних, протипожежних норм та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 року № 483.
За змістом листа Міністерство освіти зобов`язало керівників під час передачі приміщень в оренду ураховувати напрямок діяльності орендаря з тим, щоб не завадити умовам безпечної роботи закладу.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо земельної ділянки за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, смт. Приютівка, вул. Користівське шосе, 6, площею 10,8526 га, кадастровий номер 3520355800:50:000:0356 зареєстровано право власності за Приютівською селищною радою Олександрійського району та право постійного користування за Олександрійським професійним аграрним ліцеєм. 
Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти.
Судом встановлено, що Олександрійський професійний аграрний ліцей має на праві постійного користування земельні ділянки для дослідницьких і навчальних цілей загальною площею 198,9787 га.
Відповідно до статуту відповідача-2, затвердженого Міністром освіти і науки України 23.03.2004 року:
- ліцей є державним професійно-технічним навчальним закладом другого атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття професійно-технічної та повної загальної середньої освіти;
- ліцей має два навчальних корпуси, які включають зазначене в п. 6.8. статуту майно, які використовуються для забезпечення організації навчально-виробничого процесу, здійснення підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації робітничих кадрів.
В пункті 6.9. статуту зазначено, що об`єкти права власності: навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, житло, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інше майно училища є державною власністю, закріпленою Міністерством освіти і науки за ліцеєм, і перебуває у користуванні ліцею. Функції управління майном, закріпленим за ліцеєм, контроль за ефективністю його використання і збереження здійснює Міністерство освіти і науки України. 
Зазначаючи на недійсність оспорюваного договору, прокурор вказує на те, що його умови суперечать вимогам діючого законодавства.
Частинами 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі № 905/1227/17).
Згідно ч. 1 ст. 80 Закону України "Про освіту" до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.
Об`єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємств системи освіти. Цей висновок оскаржуваного рішення відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах від 25.07.2018 року у справі № 906/143/17, від 10.10.2018 року у справі № 917/1934/17).
Відповідно до ст. 49 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" об`єкти права власності закріплюються засновником за закладом професійної (професійно-технічної) освіти державної або комунальної форми власності або установою професійної (професійно-технічної) освіти на праві оперативного управління.
Приписами ч. 4 ст. 80 Закону України "Про освіту" встановлено, що об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення уповноваженим органом управління можливості користування державним або комунальним нерухомим майном відповідно до законодавства.
Отже, наведений Закон встановлює певні обмеження щодо використання майна державних та комунальних закладів освіти, у тому числі, при передачі їх в оренду.
Відповідно до п. 29 Порядку оренди державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 року № 483 не можуть бути використані за будь-яким цільовим призначенням, зокрема, майно закладів освіти.
Окрім того, за п. 11 р. І Санітарного регламенту для закладів загальної середньої освіти, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 25.09.2020 року № 2205 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.2020 року за № 1111/35394 та який набрав чинності з 01.01.2021 року, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання державних та комунальних закладів освіти підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання не за освітнім призначенням, крім випадків передбачених законодавством, не дозволяється.
Згідно з п. 30 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань надають орендодавцям об`єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі.
Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечено, що Олександрійський професійний аграрний ліцей є державним закладом освіти, управління яким здійснюється Міністерством освіти і науки України.
За ліцеєм закріплено майно (на праві оперативного управління згідно вимог законодавства), у тому числі будівлі зерносховища площею 258,8 кв.м. і току площею 1596,1 кв.м. за адресою: смт. Приютівка, вул. Користівське шосе, 6, яке належать до державної власності в особі Міністерства освіти і науки України та яке відноситься до інженерно-технічних споруд, необхідних для забезпечення організації навчально-виробничого процесу.
Як вказано вище, щодо вказаного майна укладено договір оренди № 46-34/21 від 10.12.2021 року за наявності дозволу Міністерства освіти і науки України, викладеного в листі від 06.09.2021 року № 1/11-6509.
Наданий Міністерством дозвіл передбачає згоду на оренду за умови, забезпечення дотримання санітарно-гігієнічних, протипожежних норм та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 року № 483. Зобов`язано під час передачі приміщень в оренду ураховувати напрямок діяльності орендаря з тим, щоб не завадити умовам безпечної роботи закладу.
Суд в оскаржуваному рішенні вірно звернув увагу, що умови оспорюваного договору оренди № 46-34/21 від 10.12.2021 року передбачають, що майно може бути використано орендарем за будь-яким цільовим призначенням на його розсуд.
Згідно Витягу з ЄДРПОУ основні види діяльності відповідача-3 (орендаря) є торгівля, вирощування надання в оренду тощо. 
Тому суд обґрунтовано виснував, що діяльність ТОВ "КвадроАгро" не є пов`язаною із забезпеченням освітнього процесу чи обслуговуванням учасників освітнього процесу та не охоплюється спеціальними законами у сфері освіти.
Умови оспорюваного договору не передбачають використання майна згідно можливостей використання, що передбачає ч. 4 ст. 80 Закону України "Про освіту". Матеріали справи не містять будь-яких доказів фактичного використання майна згідно напрямків використання, передбачених наведеною нормою.
Вказані доводи суду обидва апелянта не спростовують, зазначаючи лише на наявність дозволу Міністерства освіти та науки України на укладення договору.
Суд відхиляє посилання скаржників на положення п. 29 Порядку № 483, які передбачають певні виключення з обмеження щодо використання майна закладів освіти, оскільки вказаний Порядок має підзаконний характер і повинен застосовуватися лише в контексті відповідності нормам Закону України "Про освіту", який має вищу юридичну силу, тобто, за умови дотримання імперативних вимог ч. 4 ст. 80 цього Закону.
Доводи апелянтів про те, що приміщення, які є предметом спірного договору, у діяльності ліцею не використовуються, також вірно відхилені судом першої інстанції.
У даному контексті ч. 6 ст. 80 Закону України "Про освіту" передбачає, що майно закладів освіти, яке не використовується для провадження видів діяльності, передбачених спеціальними законами, може бути вкладом у спільну діяльність або використане відповідно до статті 81 цього Закону.
За ст. 81 Закону України "Про освіту" державно-приватне партнерство у сфері освіти і науки здійснюється на основі договорів між органами державної влади та приватними партнерами, які укладаються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Передача в управління приватним партнерам в оренду, в концесію, в оперативне управління тощо рухомого та/або нерухомого державного та/або комунального майна, у тому числі земельних ділянок, забороняється.
Тобто, законодавство про освіту допускає можливість використання майна закладів освіти, яке не використовується в освітньому процесі, в якості вкладу в спільну діяльність або в рамках державно-приватного партнерства, проте, водночас забороняє передачу в оренду приватному партнеру нерухомого майна державного або комунального закладу освіти.
Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 29.01.2019 року у справі № 922/2632/1.
Суд в оскаржуваному рішенні вірно звернув увагу, що отримання дозволу на передачу майна в оренду не звільняє від потреби дотримання вимог ч. 4 ст. 80 Закону України "Про освіту" при укладенні договору.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Щодо доводів скарг про відсутність порушених інтересів держави, слід звернути увагу на наступне:
Недотримання визначеного законом порядку надання в оренду об`єктів державного майна та їх неефективне використання не за цільовим призначенням становить суспільний інтерес, переважає приватний інтерес у використанні таких об`єктів окремими суб`єктами господарювання та потребує задоволення суспільних потреб у відновленні законності при вирішенні питання про передачу в оренду державного майна.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно зі ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень.
Нездійснення захисту має прояв у пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідний компетентний орган, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12- 194гс19).
У даній справі встановлено, що належним суб`єктом, який не здійснює захист інтересів держави щодо управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління, є Міністерство освіти і науки України.
Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 16.10.2014 року останнє є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.
Міністерство освіти і науки України здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління (п. 89 Положення).
Згідно п.6.9 статуту Олександрійського професійного аграрного ліцею передбачено, що функції управління майном, закріпленим за ліцеєм, контроль за ефективністю його використання і збереження здійснює Міністерство освіти і науки України.
Також ліцей несе відповідальність перед Міністерством освіти і науки України за збереження та використання за призначенням закріпленого за ним майна (п.6.14 статуту).
Тому, саме Міністерство освіти і науки України підлягає залученню в якості позивача у справі.
В той час, невжиття Міністерством освіти і науки України заходів протягом розумного строку після того, як йому стало відомо про можливе порушення інтересів держави, кваліфікується як бездіяльність.
Як встановлено, прокуратурою вказаному Міністерству направлялись відповідні листи про виявлене порушення при укладенні оспорюваного договору, між тим, Міністерство освіти і науки України, не дивлячись на наявні порушення під час укладення вказаного договору, так і не вжило заходів щодо звернення з відповідною позовною заявою до суду.
Тобто, інтереси держави вбачаються в дотриманні визначеної процедури при укладенні договору оренди майна закладу освіти, дотримання суспільних інтересів, у тому числі прав учнів на отримання навчальної практики під час навчання в Олександрійському професійному аграрному ліцеї.
Отже, у прокурора наявні підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України. Таке звернення прокурора до суду спрямоване на забезпечення дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу в оренду державного майна.
Колегія суддів вважає також необхідним зазначити, що згідно положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції, Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" no. 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
На підставі викладеного суд колегія суддів дійшла висновку про те, що обидва апелянта не спростували доводи оскаржуваного ним рішення суду. Апеляційні скарги не доведені і не підлягають задоволенню. 
Судові витрати за подання і розгляд апеляційних скарг згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на кожного з апелянтів.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальності "КвадроАгро" та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.06.2024 року у справі №912/762/24 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційних скарг покласти на апелянтів.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.08.2026 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя О.Г. Іванов 

Суддя Ю.Б. Парусніков