ОКРЕМА ДУМКА
суддів Великої Палати Верховного Суду Ступак О. В., Кривенди О. В.

у справі № 759/15500/13-ц 
(провадження № 14-54цс26)

1. Велика Палата Верховного Суду 24 червня 2026 року повернула відповідній колегії Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для розгляду справу № 759/15500/13-ц за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича (далі також - приватний виконавець), стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»).
2. Відповідно до частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) висловлюємо окрему думку з таких міркувань.
Історія справи
3. У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії / бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Р. С., стягувач - ТОВ «Кей-Колект», у якій просила визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця від 19 червня 2024 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, відкритого на виконання виконавчого листа № 759/15500/13-ц, виданого 27 лютого 2015 року Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення з неї боргу в розмірі 1 362 755,17 грн.
4.  ОСОБА_1 на обґрунтування скарги зазначала, що 27 лютого 2015 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 759/15500/13-ц на виконання рішення про стягнення з неї на користь ТОВ «Кей-Колект» боргу в розмірі 170 090,85 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28 серпня 2013 року становить 1 359 536,17 грн та 3 219 грн судового збору, а всього 1 362 755,17 грн.
5. Постановою від 19 червня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р. С. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
6.  ОСОБА_1 вважала, що постанова від 19 червня 2024 року про відкриття виконавчого провадження є явно необґрунтованою, невмотивованою та постановленою з порушенням вимог чинного законодавства України.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
7. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Р. С., стягувач: ТОВ «Кей-Колект» - повернуто скаржниці без розгляду через невідповідність цієї скарги вимогам частини другої статті 183 ЦПК України.
8. Постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2024 року - скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
9. Святошинський районний суд м. Києва ухвалою від 04 березня 2025 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Р. С., стягувач: ТОВ «Кей-Колект».
10. Київський апеляційний суд постановою від 28 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року - без змін.
11. Судові рішення мотивовані тим, що приватний виконавець Варава Р. С. 19 червня 2024 року відкрив виконавче провадження на підставі повторно пред`явленого виконавчого документа до виконання, поданого в межах строку, передбаченого Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), а тому діяв у спосіб і на підставі, визначених законом. 
12. Колегія суддів апеляційної інстанції відхилила доводи апеляційної скарги про те, що постановою Київського апеляційного суду від 15 березня 2023 року встановлено, що, звертаючись вперше до виконавчої служби у березні 2016 року стягувач пропустив строк його пред`явлення, оскільки тією ж постановою встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження  від 18 березня 2016 року не була ніким оскаржена, тому усі подальші процесуальні дії щодо виконання, повернення та повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання є правомірними. 
13. Також суд апеляційної інстанції не погодився з посиланнями заявниці на те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, через те, що постановою приватного виконавця Мойсеєнко Д. П. від 19 вересня 2023 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_3, а постановою приватного виконавця Варави Р. С. від 19 червня 2024 року відкрито інше виконавче провадження - № НОМЕР_2 на підставі повторно пред`явленого виконавчого документа до виконання.

Мотиви окремої думки
14. Не погоджуємося з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо повернення цієї справи відповідній колегії Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (далі - КЦС ВС). 
15. Вважаємо, що у Великої Палати Верховного Суду були підстави для прийняття цієї справи до розгляду, з огляду на таке. 
16.  Мотивуючи ухвалу про передання на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів КЦС ВС зауважила, що у цій справі рішення суду ухвалено 14 жовтня 2014 року та набрало законної сили 13 листопада 2014 року, а виконавчий документ видано 27 лютого 2015 року зі строком пред`явлення до виконання до 13 листопада 2015 року, однак 18 березня 2016 року старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Чубарев О. О. на підставі цього виконавчого листа ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50550852. 
Колегія КЦС ВС, проаналізувавши статі 22-24 Закону № 606-XIV, виснувала, що на момент звернення стягувача до виконавчої служби строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання вже сплив, проте матеріали справи не містять доказів звернення стягувача до суду із заявою про поновлення строку для його пред`явлення для виконання після 27 лютого 2015 року, як і не містять ухвали суду щодо вирішення цього питання, а обставин, які свідчать про переривання строку, у справі не встановлено.
Тому, на думку колегії суддів КЦС ВС, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинув 13 листопада 2015 року та не був поновлений судом.
Колегія суддів КЦС ВС вважала, що повторне звернення ТОВ «Кей-Колект» до приватних виконавців із заявами про примусове виконання рішення суду в 2020 та 2024 роках не впливає на перебіг строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, який сплинув 13 листопада 2015 року та не був поновлений судом, оскільки такий юридичний факт виник раніше та унеможливлює відкриття виконавчого провадження.
Натомість у постанові від 28 червня 2023 року у цій же справі в межах перегляду судових рішень, ухвалених за результатами оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 17 вересня 2021 року, КЦС ВС зробив протилежний висновок про те, що, звертаючись до виконавчої служби у березні 2016 року, стягувач пропустив строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, що залишилось поза увагою державного виконавця, який відкрив виконавче провадження постановою від 18 березня 2016 року. Проте, ця постанова не була оскаржена і є чинною, тому всі подальші дії щодо виконання, повернення та повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання є правомірними.
На переконання колегії КЦС ВС висновок, викладений у постанові від 28 червня 2023 року у цій справі, не відповідає правильному тлумаченню і застосуванню статей 22-24 Закону № 606-XIV, а вирішення цієї справи за наявності такого висновку є неможливим, у зв`язку із чим колегія передала справу на розгляд Об`єднаної палати КЦС ВС для відступу від вказаного вище висновку.
Однак ухвалою від 02 березня 2026 року Об`єднана палата КЦС ВС повернула справу на розгляд колегії суддів КЦС ВС, оскільки питання щодо відступу стосувалось висновку, викладеного у рішенні Верховного Суду у цій же справі, що не є підставою для її передачі на розгляд об`єднаної палати.
В ухвалі про повернення Об`єднана палата КЦС ВС вказала, що визначений статтею 403 ЦПК України механізм відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не охоплює правового випадку, коли потрібно відступати від правового висновку, викладеного Верховним Судом у цій же справі під час перегляду попередньо ухвалених судових рішень (див. пункти 97, 89 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 02 квітня 2025 року у справі № 607/15144/20 (провадження № 14-29цс25).
Також відповідно до висновків Об'єднаної палати КЦС ВС, викладених у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 756/2765/15-ц, така палата Верховного Суду не відповідає критерію суду, встановленого законом, для вирішення спірного питання, адже об`єднана палата не може відступати від правового висновку, викладеного Верховним Судом у тій же справі під час перегляду попередньо ухвалених судових рішень, з огляду на те, що ухвалене Верховним Судом судове рішення вже реалізовано прийняттям нового судового рішення судом нижчої інстанції. 
Враховуючи мотиви повернення справи Об`єднаною палатою КЦС ВС, колегія суддів КЦС ВС вважала, що за умови існування висновку щодо застосування статей 22-24 Закону № 606-XIV, викладеного іншою колегією у постанові від 28 червня 2023 року у цій справі, іншого способу для вирішення описаної правової проблеми, окрім передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, немає, оскільки визначений статтею 403 ЦПК України механізм відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не охоплює випадку, коли потрібно відступати від правового висновку, викладеного Верховним Судом у цій же справі під час перегляду попередньо ухвалених судових рішень.
Колегія КЦС ВС зауважила, що від вирішення виключної правової проблеми щодо застосування статей 22-24 Закону № 606-XIV залежатиме правильність розгляду справ, у яких установлено факт спливу строку пред`явлення виконавчого листа до виконання до дати первісного звернення стягувача до виконавця, що сприятиме формуванню однозначної судової практики щодо перебігу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
17. Велика Палата Верховного Суду, повертаючи цю справу колегії Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, виходила з того, що виключна правова проблема, сформульована колегією КЦС ВС в ухвалі про передання, має процесуальний характер і стосується не тлумачення норм статей 22-24 Закону №606-XIV, а застосування механізму відступу від висновків Верховного Суду за статтею 403 ЦПК України.
Дослідивши перелік справ, наведених в ухвалі про передання на обґрунтування кількісного виміру виключної правової проблеми, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що він не містить справ іншої, крім цивільної, юрисдикції у подібних правовідносинах, а відтак, формулюючи виключну правову проблему, колегія КЦС ВС не покликалась на необхідність узгодження висновків Верховного Суду, сформованих за результатами розгляду справ касаційними судами різних юрисдикцій.
18. Автори окремої думки не погоджуються з такими висновками Великої Палати Верховного Суду з огляду на таке.
19. Статтею 403 ЦПК України визначено підстави передання справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.
20. Тобто ця норма встановлює випадки, за наявності яких колегія суддів касаційного суду має право передати справу на розгляд відповідної палати Верховного Суду (палати, об`єднаної палати або Великої Палати) з метою забезпечення єдності судової практики, формування або уточнення правових висновків, а також вирішення виключної правової проблеми чи відступу від раніше сформованої правової позиції.
21. Так, відповідно до частин третьої-шостої статті 403 ЦПК України законодавець визначив такі умови передання справи саме на розгляд до Великої Палати Верховного Суду:
- якщо колегія (палата, об`єднана палата) суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду;
- якщо колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
-  якщо колегія (палата, об`єднана палата) дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики;
- справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, передбачених пунктом 1-3 частини шостої статті 403 ЦПК України.
22. Тлумачення наведеної норми процесуального права свідчить про те, що на розгляд об'єднаної палати може бути передана справа, якщо в аналогічній (подібній) справі викладено інший висновок щодо застосування норми права. Подібність правовідносин у такій справі визначається за їхніми елементами: суб`єктами, об'єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин). Тобто законодавець визначив механізм відступу від висновку, викладеного в іншій (подібній) справі.
23. Водночас стаття 403 ЦПК України не регулює ситуацію, коли колегія суддів касаційного суду не погоджується з висновком щодо застосування норми матеріального права, викладеним іншою колегією суддів цього ж касаційного суду в раніше ухваленій постанові у тій самій справі, а не в іншій справі за подібних правовідносин.
24. У такому випадку відповідна колегія касаційного суду позбавлена процесуальної можливості звернутися до палати чи об`єднаної палати касаційного суду, оскільки питання відступу від висновку, зробленого в межах тієї самої справи, не належить до їхньої компетенції. 
25. За таких обставин колегія суддів опиняється у процесуальному «глухому куті», оскільки не може ні самостійно відступити від висновку іншого складу суду в тій самій справі, ні передати питання на розгляд об`єднаної палати, а тому єдиним доступним процесуальним шляхом вирішення цієї прогалини залишається звернення до Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми.
26. Повноваження Великої Палати Верховного Суду визначені частиною другою статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Так Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
27. Висновки Верховного Суду, а тим паче Великої Палати Верховного Суду, щодо застосування норм права мають забезпечувати однакове застосування норм права у подібних правовідносинах.
28. Верховний Суд повинен забезпечувати єдність судової практики, щоб виправляти непослідовності та в такий спосіб підтримувати суспільну довіру до судової системи [див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Альбу та інші проти Румунії» (Albu and others v. Romania), заява № 34796/09].
29. Ухвала колегії суддів КЦС ВС від 20 травня 2026 року про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду містила достатнє обґрунтування для прийняття справи до розгляду Великою Палатою як з огляду на мотиви повернення цієї справи Об`єднаною палатою КЦС ВС, так і обґрунтування наявності виключної правової проблеми.
30. Вважаємо, що саме Велика Палата Верховного Суду є належним органом, який має можливість вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для відступу від правового висновку в цій самій справі, як постійно діючий колегіальний орган, покликаний забезпечувати єдність судової практики.
31.  З наведених мотивів вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду мала підстави для прийняття справи № 759/15500/13-ц до розгляду.

Судді О. В. Ступак

О. В. Кривенда