ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 року | Луцьк | Справа № 140/5575/26

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ксензюк А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо непроведення нарахування та виплати індексації основного розміру відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році»; зобов`язання здійснити з 01.03.2026 нарахування та виплати індексації основного розміру відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) . 
В січні та березні 2026 року позивач отримав значно менший розмір пенсії. 
В зв`язку із цим, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про виплату його пенсії з урахуванням індексації та без понижуючих коефіцієнтів. 
Листом від 20.04.2026 року відповідач повідомив про відсутність правових підстав для виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром . 
Ухвалою судді від 08.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 28.05.2026 представник відповідача проти позову заперечив з наступних підстав.
Позивач перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області з 16 листопада 2007 року як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (Закон - № 1058-ІV) із застосуванням норм Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ. З 19 липня 2021 року Позивача було переведено на пенсію по інвалідності ІІІ групи в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до частини 1 статті 54 Закону № 796-XІІ.
23 березня 2026 року Позивач звернулася до Відповідача із заявою щодо проведення перерахунку пенсії передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2026 року № 236 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році” (далі - Постанова № 236).
Головним управлінням повідомлено позивача про відсутність правових підстав для підвищення його пенсії.
Згідно із частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву та третьою особою пояснень у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.
Позивач перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області з 16 листопада 2007 року як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (Закон - № 1058-ІV) із застосуванням норм Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ. 
З 19 липня 2021 року ОСОБА_1 було переведено на пенсію по інвалідності ІІІ групи в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до частини 1 статті 54 Закону № 796-XІІ.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 140/7805/24 яке набрало законної сили 30 травня 2025 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити Позивачу з 22 січня 2024 року перерахунок та виплату пенсії, передбаченої статтею 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком. На виконання вказаного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області здійснено перерахунок пенсії з 22 січня 2024 року відповідно до статті 54 Закону № 796-ХІІ, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, у урахуванням раніше виплачених сум. 23 березня 2026 року. 
Позивач звернулася до відповідача із заявою щодо проведення перерахунку пенсії передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2026 року № 236 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році”. Головним управлінням повідомлено позивача про відсутність правових підстав для підвищення його пенсії.. 
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ).
Згідно з абзацом 1 преамбули Закону №2262-XII цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Абзацом 3 преамбули Закону №2262-XII встановлено, що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Згідно з частинами першою та третьою статті 1-1 Закону №2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Статтею 64 Закону №2262-ХІІ визначено, що у разі якщо пенсії, призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, та членам їх сімей у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії включно у році, в якому проводиться індексація пенсій, не перераховувалися відповідно до частини четвертої статті 63 цього Закону, для забезпечення їх індексації проводиться перерахунок пенсій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Законом України від 29.06.2021 №1584-IX «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» частину третю статті 54 Закону №796-XII викладено в новій редакції, а статтю 54 доповнено частиною четвертою.
Частиною третьою статті 54 Закону №796-XII визначено мінімальні розміри пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема для осіб з інвалідністю ІІІ групи.
Частиною четвертою статті 54 Закону №796-XII встановлено, що розміри пенсій, передбачені частиною третьою цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV.
Таким чином, законодавець прямо пов`язав спеціальну норму про щорічну індексацію, передбачену частиною четвертою статті 54 Закону №796-XII, із пенсіями, розмір яких визначається частиною третьою цієї статті.
Водночас пенсія позивача обчислена не за частиною третьою статті 54 Закону №796-XII, а відповідно до частини першої цієї статті, на виконання рішення суду у справі №140/7805/24, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком.
Суд звертає увагу, що підпункт 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 №236 передбачає з 01.03.2026 підвищення розмірів пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачених частиною третьою статті 54 Закону №796-XII, із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,121 та з урахуванням обмеження розміру підвищення 2595 гривнями.
Отже, сама постанова №236 також визначає як категорію пенсій, що підлягає відповідному підвищенню, саме пенсії, передбачені частиною третьою статті 54 Закону №796-XII.
За встановлених у цій справі обставин пенсія позивача належить до іншої категорії, оскільки її розмір визначений на підставі частини першої статті 54 Закону №796-XII та судового рішення у справі №140/7805/24.
Посилання відповідача на те, що розмір пенсії позивача змінювався у 2024 та 2025 роках у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, також підлягає врахуванню.
У рішенні Верховного Суду від 16.12.2024 у справі №400/6254/24 зазначено, що у відповідних правовідносинах перерахунок пенсії на виконання судового рішення з урахуванням підвищених розрахункових показників може бути перерахунком з підвищенням, який впливає на можливість застосування передбаченого постановами Кабінету Міністрів України механізму індексації. Водночас правовий висновок у зазначеній справі стосувався пенсії військовослужбовця, призначеної за Законом №2262-XII, та конкретних положень постанов №118 і №168. 
У цій справі суд не вбачає необхідності застосовувати наведений висновок як самостійну підставу для відмови у позові, оскільки вже з аналізу статті 54 Закону №796-XII та підпункту 3 пункту 2 постанови №236 встановлено, що пенсія позивача, обчислена за частиною першою статті 54 цього Закону, не належить до категорії пенсій, для яких зазначеною постановою передбачено відповідне підвищення.
Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачу у проведенні індексації за постановою №236, діяв на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством, а тому підстави для визнання його дій протиправними відсутні.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача, якщо інше не встановлено законом. Підстав для іншого розподілу судових витрат суд не встановив.
Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії – відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, код ЄДРПОУ 13358826).

Суддя А.Я. Ксензюк