РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
27 липня 2026 р.  Справа № 120/5645/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, 

за участі секретаря судового засідання: Бугай Олени Валентинівни 
позивача: не з`явився
представника відповідача: Радзіковської Інни Тимофіївни 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу
за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до: Головного управління ДПС у Вінницькій області
про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа – підприємець ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області з вимогами про скасування податкового повідомлення-рішення №8931/02-32-09-01/ НОМЕР_1 від 30.03.2026, відповідно до якого за порушення п. 1 ст. 28 Закону України від 18.06.2024 року №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» із змінами застосовано штрафну санкцію в розмірі 734 995,00 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ФОП ОСОБА_1 здійснює роздрібну торгівлю пальним і у спірний період АЗС фактично не функціонувала та не здійснювала діяльність з реалізації пального, а кількість пального, зафіксована контролюючим органом у резервуарах, являла собою технологічний (мертвий) залишок, який залишився після припинення роботи АЗС. Водночас під час перевірки не було встановлено факту надходження пального на АЗС, приймання пального до резервуарів, відпуску пального споживачам, здійснення господарської діяльності з пальним, використання виявленого залишку в господарській діяльності.
Ухвалою від 27.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Відповідач позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію аргументував у відзиві, в якій, зокрема, зазначив, що фактичною перевіркою ФОП ОСОБА_1 встановлено факт зберігання пального на акцизному складі з уніфікованим номером 1007712 за адресою місця роздрібної торгівлі пальним: АДРЕСА_1 , автодорога М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський (через м. Вінницю) км 378+102 (ліворуч), у період з 04.10.2024 по 02.03.2025, без наявності відповідної ліцензії на право зберігання пального, чим порушено вимоги ст. 28 Закону №3817-IX. На підставі висновків акту перевірки та за результатами розгляду заперечень ГУ ДПС у Вінницькій області прийняте податкове повідомлення – рішення від 30.03.2026 №8931/02-32-09-01/ НОМЕР_1 , яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові санкції у розмірі 734 995,00 грн.
25.05.2026 представником позивача подано додаткові докази на підтвердження доводів щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення – рішення.
25.05.2026 представник позивача через систему Електронний суд подав клопотання про відкладення підготовчого засідання.
В підготовчому засіданні 25.05.20226 задоволено клопотання представника позивача та відкладено засідання на 09.06.2026.
05.06.2026 представником позивача подано заяву про зміну підстав позову, яким доповнив підстави адміністративного позову, вказав, що відсутній факт здійснення діяльності із зберігання пального, виявлений у звітах пальне являло собою технологічний (непідйомний) залишок, при цьому відповідачем не доведено використання виявленого залишку пального у господарській діяльності ФОП; відсутність належно встановленого складу правопорушення виключає можливість застосування фінансових санкцій.
09.06.2026 представник позивача просив проводити підготовче засідання за відсутності позивача.
В підготовчому засіданні 09.06.2026 оголошено перерву до 30.06.2026.
26.06.2026 представником відповідача подано відзив на заяву про зміну підстав позову, в якому заперечує проти доводів позивача та вказує, що ці твердження не спростовують правомірності прийнятого ГУ ДПС у Вінницькій області податкового повідомлення – рішення.
29.06.2026 представник позивача подав відповідь на відзив, в якому заперечив здійснення господарської діяльності, пов`язаної із зберіганням пального, тому і вважає протиправним застосування до нього фінансових санкцій.
В судових засіданнях представники відповідача підтвердила власну позицію. Представник позивача в заявах від 30.06.2026, 20.07.2026, 27.07.2026 просив розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника, позов задовольнити.
Представник відповідача в судових засіданнях просив в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення і з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, судом встановлено.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований 13.03.2017 року №21780000000007545 Могилів-Подільською районною державною адміністрацією у Вінницькій області. Основним видом діяльності підприємця є роздрібна торгівля пальним.
Окрім іншого, ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність з роздрібного продажу пального через автозаправну станцію за адресою: АДРЕСА_1 , автодорога М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський (через м. Вінницю) км 378+102 (ліворуч).
ФОП ОСОБА_1 є розпорядником акцизного складу на зазначеному АЗС з уніфікованим номером 1007712, дата реєстрації 26.06.2026.
04.10.2019 ФОП ОСОБА_1 отримав в ГУ ДПС у Вінницькій області ліцензію на право роздрібною торгівлі пальним №02010314201900321 з терміном дії з 04.10.2019 по 04.10.2024.
03.03.2025 ФОП ОСОБА_1 отримав в ГУ ДПС у Вінницькій області ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №02050314202500009 з терміном дії з 03.03.2025. Сплачено суб`єктом господарювання за ліцензію за період з 03.03.2025 по 03.03.2026.
05.02.2026 Головним управління ДПС у Вінницькій області видано наказ №659-к про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення господарської діяльності: Вінницька область, Жмеринська район, селище Копайгород, автодорога М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський (через м. Вінницю) км 378+102 (ліворуч) з 06.02.2026, терміном 10 діб, період що перевіряється – з 18.05.2023 по дату закінчення перевірки.
На підставі направлень на перевірку від 05.02.2026 №794 та №795 ревізорами контролюючого органу проведено фактичну перевірку з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу підакцизних товарів, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС.
За результатами перевірки ревізорами складено Акт №3843/02-32-09-01/3415218377 від 16.02.2026.
Перевіркою на підставі фіскальних звітів РРО (Z-звітів) встановлені залишки пального в резервуарах в період з 04.10.2024 по 02.03.2025, зокрема:
- Дизельне пальне (резервуар 1) – 218,51 л;
- Бензин А-95 (резервуар 2) – 332,38 л;
- Бензин А-95 (резервуар 3) – 593,24 л;
- Скраплений газ (резервуар 4) – 500,0 л.
Наявність вказаних залишків підтверджується даними змінних звітів АЗС (форма -17-НП) та Довідкою про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального за 04.10.2024, реєстраційний номер 9292421832 від 05.10.2024.
Ліцензія на право роздрібної торгівлі та зберігання пального у вказаний період відсутні.
Таким чином, за висновками Акту фактичної перевірки встановлено зберігання пального за період з 04.10.2024 по 02.03.2025 без наявності ліцензії на право зберігання пального, чим порушено п. 1 статті 28 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовують в електронних сигаретах, та пального».
Не погодившись з висновками акту фактичної перевірки, позивачем подані заперечення на акт. За результатами розгляду заперечень ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято рішення про залишення без задоволення заперечень ФОП ОСОБА_1 , а висновків акту перевірки без змін.
На підставі висновків акту фактичної перевірки, за результатами розгляду заперечень, на підставі п. 15 ч. 2 ст. 73 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовують в електронних сигаретах, та пального», ГУ ДПС у Вінницькій області прийняте податкове повідомлення – рішення №8931/02-32-09-01/3415218377 від 30.03.2026, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 734 995,00 грн. (85 розмірів МЗП).
Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).
Як визначено підпунктом 14.1.141-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.
Підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що реалізація пального для цілей розділу VI Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального з переходом права власності на таке пальне чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу / акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.
У відповідності до підпункту 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.
За приписами статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
У підпункті 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з підпунктом 20.1.11 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право: проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій. Товари отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.
Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
У відповідності до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Пунктом 80.4 ПК України передбачено, що перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України регламентовано приписами Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон №3817-ІХ).
Відповідно до визначання термінів, що наведені у статті 1 Закону №3817-ІХ:
єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального - складова інформаційно-комунікаційної системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, що містить перелік суб`єктів господарювання, яким надано ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі наданих ліцензій;
ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону №2817 за порушення Закону № 3817 щодо виробництва, обігу та зберігання спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального суб`єкти господарювання притягаються до відповідальності згідно із законом.
Згідно з частиною другою статті 78 Закону № 3817 до суб`єктів господарювання за вчинені правопорушення застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в таких розмірах: оптова торгівля пальним або зберігання пального (крім зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки) без наявності відповідної ліцензії - 85 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.
Згідно частини 1 статті 43 Закону № 3817 ліцензія на право провадження відповідного виду господарської діяльності надається органом ліцензування шляхом прийняття рішення про надання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.
У відповідності до статті 28 Закону № 3817 зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання за наявності ліцензії на право зберігання пального або на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки.
Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право зберігання пального, на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки на кожне місце зберігання пального.
Суб`єкт господарювання має право зберігати власне пальне та пальне, що належить іншому суб`єкту господарювання, без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідну ліцензію.
Ліцензія на право зберігання пального, на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:
1) підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;
2) підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;
3) суб`єктами господарювання для зберігання пального для власних виробничо-технологічних потреб, яке використовується виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і не реалізується в місцях оптової або роздрібної торгівлі.
Суб`єкти господарювання здійснюють зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки у споживчій тарі, тарі споживача та поворотній тарі (газових балонах), кожна об`ємом до 60 літрів включно без отримання ліцензії на право зберігання пального, на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки.
Забороняється зберігання та/або реалізація (використання) пального, отримання якого не підтверджено:
1) для імпортера - митною декларацією (у тому числі тимчасовою, додатковою чи іншим видом митної декларації) або документом, необхідним для розміщення товарів на тимчасове зберігання під митним контролем;
2) для суб`єкта господарювання оптової та/або роздрібної торгівлі - первинним документом, а при переміщенні в межах одного суб`єкта господарювання - документом на внутрішнє переміщення;
3) для суб`єкта господарювання, що здійснює зберігання пального (для потреб інших суб`єктів господарювання), - документом, що підтверджує прийняття товару на зберігання;
4) для суб`єкта господарювання, що здійснює зберігання пального для власних потреб, - документом, що підтверджує прийняття пального.
зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання за наявності ліцензії на право зберігання пального або на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки.
Відповідно до частини 7 статті 41 Закону № 3817 ліцензії на право зберігання пального надаються та їхня дія припиняється органами ліцензування - територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Отже, суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях роздрібної торгівлі пальним, на підставі діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
Як встановлено судом, у період з 04.10.2024 по 02.03.2025 ліцензія на право роздрібної торгівлі у позивача була відсутня, що позбавляє його права на використання вказаної законодавчої пільги.
Разом з тим, контролюючим органом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зберігав пальне на акцизному складі з уніфікованим номером 1007712 в період з 04.10.2024 по 02.03.2025 без наявності ліцензії на право зберігання пального, чим порушено вимоги ст. 28 Закону №3817-IX.
Поряд з цим, суд відхиляє доводи представника позивача про те, що тимчасова відсутність торгівлі через РРО та кваліфікація залишків як «технологічного (мертвого) залишку» звільняє його від відповідальності. Спеціальний Закон № 3817-IX та Податковий кодекс України визначають зберігання як сам факт фізичного утримання (перебування) пального у місцях зберігання та резервуарах суб`єкта господарювання.
Чинне законодавство містить вичерпний перелік підстав, коли діяльність із зберігання не потребує ліцензування, і наявність непідйомних технічних залишків на непрацюючій АЗС до цього переліку не належить. Правовий статус пального не змінюється залежно від його розташування всередині резервуара чи нижче рівня забору насосного обладнання.
Щодо посилань представника позивача на постанови Верховного Суду у справах № 140/16490/20 та № 540/4291/20, суд наголошує на безпідставності такого покликання через кардинальну відмінність правовідносин (відсутність релевантності). 
У вказаних справах Верховним Судом надавалася оцінка суб`єктам господарювання, які придбавали пальне виключно для власного виробничого споживання (переважно аграрні підприємства для заправки власної техніки) у неспеціалізованих ємностях.
Натомість у даній справі ФОП ОСОБА_1 є власником/розпорядником акцизного складу № 1007712 (АЗС), який за своєю правовою та технічною природою створений саме для діяльності з обігу, зберігання та роздрібної реалізації пального широкому колу споживачів. Критерії оцінки діяльності комерційного акцизного складу (АЗС) та сільськогосподарського підприємства є абсолютно різними. 
Суд зауважує, що внутрішня документація АЗС (змінні звіти), ведення якої забезпечувалося працівниками позивача безпосередньо на робочому місці, є належним і допустимим первинним носієм інформації, що відображає реальний стан обліку пального за період з 04.10.2024 по 02.03.2025. 
У свою чергу, позивач не надав суду доказів, які б спростовували автентичність цих документів.
Враховуючи, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, суд дійшов висновку про правомірність прийнятого контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 30.03.2026 №8931/02-32-09-01/3415218377.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Контролюючим органом під час перевірки було належним чином зафіксовано наявність пального в резервуарах акцизного складу № 1007712 у конкретних об`ємах та відсутність у ФОП ОСОБА_1 чинної ліцензії у спірний період. 
За таких обставин, суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 здійснював зберігання пального на акцизному складі з уніфікованим номером 1007712 в період з 04.10.2024 по 02.03.2025 без наявності ліцензії на право зберігання пального, чим порушив вимоги ст. 28 Закону №3817-IX. 
Відтак, спірне податкове повідомлення-рішення від 30.03.2026 №8931/02-32-09-01/ НОМЕР_1 є правомірним, а підстави для його скасування відсутні.
Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (справи "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Москаль проти Польщі". Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (справи "Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010 року та "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("справи "Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, код ЄДРПОУ 44069150)

Суддя Віятик Наталія Володимирівна