ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" липня 2026 р. м. Київ 
Справа № 911/811/26 

Господарський суд Київської області у складі:
cудді Ейвазової А.Р., 
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВТ» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблунівка-Агро» про стягнення 4 852 421,72грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.06.2026 у даній справі: 
− позов задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблунівка-Агро» (далі – відповідач, ТОВ «Яблунівка-Агро») на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВТ» (далі – позивач, ТОВ «ПВТ») 3961 621,22грн - основного боргу, 75 270,80грн - втрат від інфляції, 37 445,46грн - 3% річних, 381 509,55грн - пені, 396 162,12грн - штрафу, а також 58 224,11грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором;
− ухвалено нараховувати пеню до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за такою формулою: 
Сума пені = С*2*ОС/КДР*Д:100, де: С - сума основного боргу, ОС - облікова ставка НБУ в день прострочення, КДР – кількість днів у році, Д - кількість днів прострочення;
− відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 412,57грн - втрат від інфляції.
05.06.2026 до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від ТОВ «ПВТ» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення. 
У поданій заяві ТОВ «ПВТ» просить суд стягнути з ТОВ «Яблунівка-Агро» 50000грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.06.2026: прийнято заяву ТОВ «ПВТ» про ухвалення додаткового рішення; встановлено відповідачу строк для реалізації права на подання заперечень або клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з наданням доказів направлення копій позивачу; роз`яснено відповідачу про його обов`язок зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами.
Зазначена ухвала доставлена до електронних кабінетів сторін, що підтверджується довідками про доставку електронного листа: 08.06.2026 о 22:35 – позивачу; 08.06.2026 о 22:34 – представнику відповідача - адвокату Веліканову К.С.
Ухвала суду, як вбачається із змісту п.1 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), є видом судового рішення.
В силу п.2 ч.6 та ч.7 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
Поряд з цим, абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України установлено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Отже, відповідна ухвала вважається врученою сторонам наступного робочого дня – 09.06.2026.
08.07.2026 через систему «Електронний суд» від арбітражного керуючого Ярмолінського Ю.В. надійшло клопотання про передачу справи для розгляду у межах справи про банкрутство відповідача - ТОВ «Яблунівка-Агро».
Розглянувши відповідне клопотання, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. 
У даній справі заявлені майнові вимоги до відповідача щодо стягнення основного боргу, втрат від інфляції, процентів, пені та штрафу, які розглянуті судом 01.06.2026 по суті. Після розгляду відповідних вимог позивач подав заяву про ухвалення додаткового судового рішення в частині розподілу витрат на правничу допомогу.
Після подання заяви про ухвалення додаткового рішення, ухвалою Господарського суду Київської області від 22.06.2026 відкрито провадження у справі №911/928/26 про банкрутство ТОВ «ТОВ «Яблунівка-Агро».
Згідно ч.ч.1, 2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ): спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею; господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Системний аналіз положень законодавства про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми КУзПБ мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України. Норми КУзПБ передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство для судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. 
Отже, розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29.05.2025 у справі №916/1101/21 (916/707/23), постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц).
При цьому, як виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.01.2022 у справі №50/311-б: «ч.2 ст.7 КУзПБ визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника».
Водночас, у справі №911/811/26 спір між сторонами вже розглянутий судом до моменту постановлення ухвали від 22.06.2026 про відкриття провадження у справі про банкрутство.
В силу п.3 ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Як визначено ч.3 ст.244 ГПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Тлумачення положень ст.244 ГПК України дає змогу дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення – засіб усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких витрати на правничу допомогу.
Отже, розгляд вимог позивача щодо поставлення додаткового рішення про розподіл судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, які не розподілені судом при прийнятті рішення, не є новим спором між сторонами, тому вимоги відповідача в особі арбітражного керуючого Ярмолінського Ю. В. про передачу вирішення відповідного питання суду, який розглядає справу по банкрутство, не підлягають задоволенню. 
У встановлений судом строк відповідач не скористався правом подати заперечення щодо заяви позивача або клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Дослідивши матеріали справи, суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу виходить з наступного.
В силу п.12 ч.3 ст.2 ГПК України, одним із принципів господарського судочинства є принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що установлено ч.1 ст.123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п.1 ч.3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Реалізація права на відшкодування судових витрат відбувається у порядку, визначеному ГПК України, який передбачає декілька етапів.
Так, відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Як унормовано ч.3 такої норми, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Порядок розподілу судових витрат визначений ст.129 ГПК України, в силу ч.8 якої розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази, що встановлено ч.8 ст.129 ГПК України, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, ГПК України визначає послідовність та час вчинення дій учасниками з метою реалізації права на відшкодування судових витрат, що відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): – подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Відповідний порядок застосування визначений: постановою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19; постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2021 у справі № 910/18250/16, 19.08.2021 у справі №910/11547/19, 26.10.2022 у справі №911/3001/21, 22.12.2022 у справі № 910/13060/21, 17.01.2023 у справі № 922/4812/21, 09.01.2024 у справі №922/1253/23, 17.01.2024 у справі №910/2158/23; додатковими постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.11.2022 у справі №916/1010/21, 27.02.2024 №922/1075/23, 16.09.2024 №922/3611/23; постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
В силу ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У першій заяві по суті – позовній заяві позивач повідомив, що його орієнтовні витрати на професійну правничу допомогу становлять 50 000грн (а.с.3), а до проведення судових дебатів, в судовому засіданні 01.06.2026 повідомив, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу подасть у встановлений строк після прийняття рішення. 
Як визначено ч.1 ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем після прийняття рішення у справі в строк, визначений ч.8 ст.129 ГПК України, надані докази, частина яких позивачем могла бути подана до закінчення судових дебатів (договір від 05.01.2026 №05/01/2026 про надання правничої допомоги; доручення від 16.03.2026 №1), а частина – не могла бути подана, оскільки не існувала на момент подання до суду позову, проведення судових дебатів (акт від 02.06.2026 про виконання доручення №1 від 16.03.2026 відповідно до договору про надання правничої допомоги; рахунок від 02.06.2026 №б/н). При цьому, позивач не повідомив, які об`єктивні причини позбавили його можливості надати частину доказів, до закінчення судових дебатів. 
Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав наступні докази:
− договір від 05.01.2026 №05/01/2026 про надання правничої допомоги, укладений між позивачем (далі – клієнт) та адвокатом Бойко Галиною Євгенівною (далі – адвокат) (далі – договір);
− доручення від 16.03.2026 №1 (додаток до договору);
− акт від 02.06.2026 про виконання доручення №1 від 16.03.2026 відповідно до договору про надання правничої допомоги;
− рахунок від 02.06.2026 №б/н;
− довіреність від 25.07.2024 (а.с.5).
Так, відповідно до п.1.1 договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором.
В силу п.1.3 договору: адвокат надає клієнту правничу допомогу за дорученнями клієнта, які погоджуються сторонами шляхом їх підписання; у кожному дорученні сторони погоджують вид і зміст правничої допомоги, вартість, а також інші необхідні умови її надання. Відповідно до п.3.2 договору: надання адвокатом правничої допомоги здійснюється на підставі погоджених сторонами доручень клієнта; доручення клієнта може бути погоджене сторонами в письмовій чи усній формі.
За результатами надання правничої допомоги складається акт, який підписується сторонами; якщо клієнт не підписав акт впродовж 3 робочих днів з дати його отримання і не повернув акт в межах цього ж строку адвокату, то цей акт вважається підписаним клієнтом, а надана правнича допомога прийнятою клієнтом у повному обсязі (п.3.3 договору).
Згідно п.п.4.2, 4.3 договору: розмір та порядок оплати гонорару адвоката визначається у відповідному дорученні клієнта, погодженому сторонами; якщо сторони не домовились про гонорар у дорученні, клієнт повинен оплатити гонорар адвокату згідно виставленого рахунку; клієнт оплачує адвокату гонорар у строки, погоджені сторонами в акті; якщо строк оплати гонорару не визначений сторонами, клієнт повинен сплатити адвокату гонорар протягом 3 робочих днів з дати виставлення рахунку адвокатом.
Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 1 (одного) року або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (п.5.1 договору).
Відповідно до п.п.1-3 доручення від 16.03.2025 №1: клієнт доручає адвокату здійснити представництво і захист його прав та законних інтересів по справі за позовом до ТОВ «Яблунівка-Агро» про стягнення заборгованості за договором на транспортно-експедиційне обслуговування №251112-ТЕП-ПВТ/ЯА від 12.11.2025 та додатком №3 в суді першої інстанції; представництво включає в себе підготовку, підписання та подачу всіх необхідних процесуальних документів, участь у судових засіданнях та вчинення адвокатом усіх необхідних процесуальних дій у цій судовій справі, з метою представництва інтересів клієнта як учасника справи; сторони домовились, що гонорар за представництво і захист прав та інтересів клієнта в суді першої інстанції становить 50 000грн, які клієнт сплачує протягом 10 днів після набуття законної сили рішенням.
Дане доручення, як вбачається з п.5, вступає в силу з моменту його підписання сторонами і є чинним протягом дії договору.
Згідно акту про виконання доручення від 02.06.2026 №1 адвокат надав, а клієнт отримав послуги, вартість яких визначена узгоджена сторонами у розмірі 50 000грн, а саме:
− ознайомлення з матеріалами, наданими позивачем;
− юридичні консультації з приводу позову, способів захисту прав та інтересів клієнта;
− складання та відправлення позовної заяви;
− складання та відправлення додаткових пояснень;
− участь у судових засіданнях 29.04.2026, 06.05.2026, 01.06.2026.
Оплата гонорару адвоката проводиться протягом 10 днів після набрання законної сили судового рішення по справі №911/811/26 (п.3 акту).
Для оплати наданих послуг адвокат виставив позивачу рахунок від 02.06.2026 №б/н.
Доказів повної або часткової оплати наданих адвокатом послуг на момент прийняття додаткового рішення у справі не надано, строк оплати таких послуг, визначених п.3 доручення, – не настав.
У вирішенні питання щодо відшкодування позивачу витрат, які він має понести на оплату професійної правничої допомоги суд виходить з наступного.
Як визначено ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 ст.126 ГПК України унормовано, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, у розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримано вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, ціною позову та значенням її для сторін. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України.
Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (правова позиція викладена у: постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №916/1283/17, 30.07.2019 у справі №902/519/18, 21.01.2020 у справі №903/390/18, 21.01.2020 у справі №916/2982/16, 07.07.2020 у справі № 914/1002/19, 03.04.2024 у справі №915/436/23, 30.04.2024 у справі №914/1508/23: додаткових постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №911/471/19, 20.09.2022 у справі №912/423/20, 25.10.2022 у справі №907/438/21, 24.09.2024 у справі №910/13177/23, 23.10.2024 у справі №910/6224/23, 21.05.2025 у справі №910/2014/23).
Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Як визначено ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У п.п.19, 20 постанови від 07.07.2021 №910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Як зазначено в постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №910/23210/17, 13.02.2019 у справі № 911/739/15, 01.08.2019 у справі №915/237/18, додаткових постановах Верховного Суду від 23.07.2023 у справі №924/746/22, 21.06.2023 у справі №908/3387/21, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16; постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №906/432/19, 21.02.2023 у справі №4/40/5022-387/2012, 02.03.2023 у справі №910/1864/21, 19.09.2023 у справі №905/1191/21, 06.11.2023 у справі №938/466/21; додаткові постанови Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №910/3567/23, 05.03.2024 у справі №916/2266/22, 18.06.2024 у справі №910/466/22, 08.10.2024 у справі №907/878/23, 31.10.2024 у справі №912/2308/23, 13.03.2025 у справі №910/18717/23, 29.04.2025 у справі №910/2697/24).
У п.7.50 постанови Верховного Суду від 01.05.2025 у справі №910/9107/20 викладено висновок, відповідно до якого: вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації; зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Верховний Суд вказав, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат; суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, 16.11.2022 у справі №922/1964/21; постанови Верховного Суду 16.11.2022 у справі №922/1964/21, 27.02.2024 у справі №916/2239/22, 05.03.2024 №912/3432/23, 15.05.2024 у справі №922/2738/21, 15.04.2025 у справі №910/6138/24; додаткові постанови Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, 12.07.2024 у справі №913/205/23).
Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, однак, ч.5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
У відповідній постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ст.129 ГПК України.
Як роз`яснено у відповідній постанові, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5,6 ст.126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч.ч.5-7,9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки щодо застосування ч.4 ст.126, ч.ч.5-7,9 ст.129 ГПК України також викладені у постановах Верховного Суду від 01.05.2025 у справі №910/9107/20, від 19.05.2026 №902/749/25, додатковій постанові Верховного Суду від 04.03.2026 у справі №909/359/25.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №911/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У даній справі відповідач не скористався своїм правом та не подав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та не посилався на не співмірність відповідних витрат позивача.
Втім, суд не вбачає підстав для покладення витрат позивача у розмірі 50 000грн, які він має понести на оплату професійної правничої допомоги, у повному обсязі на відповідача, оскільки витрати у відповідному розмірі не є обґрунтованими, пропорційними до предмету та складності спору, враховуючи кількість підготовлених процесуальних документів адвокатом, що прийняті судом, поведінку сторін, обсяг дійсно наданої необхідної допомоги адвокатом.
Суд бере до уваги, що представник позивача – адвокат Бойко Г.Є. від імені позивача подав лише заяву по суті - позовну заяву (а.с.1-4), а також додаткові пояснення, щодо обставин, які могли бути враховані представником позивача під час підготовки позовної заяви та включені до такої заяви, оскільки входять до предмету доказування у справі, отже, подання таких пояснень та витрат на їх складання позивач міг уникнути, включивши відповідні обставини до позовної заяви та надавши докази на їх підтвердження (а.с.82-83). Отже, витрати на оплати надання правової допомоги у складанні відповідних додаткових пояснень не мають характеру необхідних. 
Окрім того, у даній справі заявлені вимоги про стягнення заборгованості за транспортно-експедиторські послуги за одним актом і таку справу не можна вважати складною, не зважаючи на необхідність здійснення розрахунку заявлених вимог. Справу не можна вважати такою, вирішення якої значно впливає на репутацію сторін; така справа не є справою, що викликала публічний інтерес, не містить виключної правової проблеми. Зазначена справа не потребує дослідження великої кількості документів, оскільки стосувалась виконання зобов`язання з оплати за послуги, вартість та обсяг яких підтверджено сторонами шляхом підписання акту; представник позивача не здійснював додатковий збір доказів, а аналізував лише документи, які перебували у розпорядженні позивача; відповідач не подавав заяв по суті, що позбавило позивача необхідності спростовувати доводи відповідача у відповіді на відзив. Загальна тривалість усіх засідань суду у даній справі не перевищило двох годин (з урахуванням очікування судових засідань, у випадку, коли вони почались несвоєчасно та проголошення вступної й резолютивної частини рішення); участь у судових засіданнях представник позивача приймала в режимі відеконференції, що позбавляло її необхідності прибувати безпосередньо до суду та зменшило загальні витрати часу роботи адвоката.
Також, з акту вбачається, що окремими послугами у нього вказані дії адвоката, що фактично є складовою певної послуги, а не самостійною послугою. Так, ознайомлення з матеріалами, наданими позивачем, юридичні консультації з приводу позову, способів захисту прав та інтересів клієнта, складання та відправлення позовної заяви фактично входять до послуги - подання позову в інтересах клієнта до суду, оскільки для надання такої послуги необхідно виконати весь обсяг вказаних дій, як-от: ознайомитись з документами, проаналізувати практику, виробити певну позицію, вивчити законодавство, скласти позовну заяву з додатками та розрахунком, та направити таку заяву по суті іншому учаснику та подати її до суду. Всі відповідні дії самостійно без фактичного подання позовної заяви до суду та відкриття за такою позовною заявою справи є професійною правничою допомогою, наданою в суді, витрати на оплати якої суд має відшкодувати за рахунок іншого учасника процесу.
З урахуванням зазначеного, витрати у розмірі 50 000грн на оплату професійної правничої допомоги у даній справі суд вважає непропорційними до предмету спору, ціни позову, обсягу фактично наданої необхідної правничої допомоги, складності справи та фактичному часу, витраченому на надання правової допомоги. Суд вважає дійсно необхідними, неминучими та пропорційними до складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт та послуг, часом, фактично витраченим адвокатом, а також враховуючи середню вартість аналогічних послуг на ринку, витрати на оплату послуг адвоката у даній справі у розмірі не більше 15 000грн (11 000грн – подання позовної заяви в інтересах клієнта з розрахунком заявлених вимог) та 4 000грн (представництво інтересів в суді). 
Водночас, відповідні витрати мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача у відповідності до положень п.3 ч.4 ст.129 ГПК України - пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 14 998,72грн /(3 961 621,22+75 270,80+37 445,46+381509,55+396 162,12)*15 000: 4 852 421,72/.
Інші витрати, які мають бути понесені позивачем на оплату правової допомоги у розмірі 35 001,28грн суд покладає на позивача, який взяв на себе відповідні зобов`язання за договором від 05.01.2026 №05/01/2026 про надання правничої допомоги, оскільки суд не має повноважень втручатись у відповідні відносини позивача з адвокатом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 126, 129, 232-233, 237-238, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання позивача в особі арбітражного керуючого – Ярмолінського Юрія Васильовича про передачу справи №911/811/26 для розгляду в межах справи №911/928/26 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблунівка-Агро» (вх.№11945/26 від 08.07.2026).
2. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВТ» про ухвалення додаткового рішення щодо покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Яблунівка-Агро» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000грн задовольнити частково. 
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблунівка-Агро» (ідентифікаційний код 41752718; 09154, Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Яблунівка, вул. Центральна, буд. 66) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВТ» (ідентифікаційний код 45157546; 03143, м. Київ, вул. Метрологічна, буд. 27-Б, оф. 49НП) 14 998,72грн в рахунок часткового відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги. 
4. Витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 35 001,28грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ПВТ».

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова