ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 609/101/26 | Головуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В.
Провадження № 22-ц/817/857/26 | Доповідач - Хома М.В.
Категорія - |

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Західна агровиробнича компанія” на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2026 року, ухвалене суддею Ковтуновичем О.В. у цивільній справі №609/101/26 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю “Західна агровиробнича компанія” про стягнення заборгованості по орендній платі, 

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на його користь 21 493,68 грн, з яких 21 016,98 грн — заборгованість з орендної плати за 2024 та 2025 роки, 261,66 грн — пеня, 215,04 грн — три проценти річних від простроченої суми, а також понесені судові витрати.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,4829 га, кадастровий номер 6125885900:01:001:0410, розташованої на території Підгаєцької сільської ради Кременецького району Тернопільської області, право власності на яку набув у порядку спадкування на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14 липня 2025 року, зареєстрованого в реєстрі за №1449.
Зазначав, що попередній власник земельної ділянки ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 01 травня 2014 року, укладеного строком на сім років, передала її в оренду СТОВ «Агро-Лан». Додатковою угодою від 15 березня 2018 року орендаря замінено на ТОВ «Західна агровиробнича компанія», а строк дії договору визначено у сім років з моменту укладення цієї додаткової угоди.
Відповідно до умов додаткової угоди орендна плата встановлена у грошовій формі в розмірі 13 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 9 659,71 грн за рік, а договором передбачено обчислення її розміру з урахуванням індексації. На думку ОСОБА_1 , індексації підлягала саме орендна плата, у зв`язку з чим її розмір підлягав щорічному коригуванню з урахуванням індексів споживчих цін.
Посилався на те, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому, хоча за умовами додаткової угоди договір оренди мав припинитися 15 березня 2025 року, його дія продовжувалася до державної реєстрації права власності спадкоємця 14 липня 2025 року. У зв`язку із цим орендна плата за 2025 рік підлягала нарахуванню за період з 01 січня до 14 липня 2025 року.
ОСОБА_1 зазначав, що орендна плата за 2024 рік ОСОБА_2 за життя виплачена не була, після її смерті її також ніхто не отримував, а право на одержання належних спадкодавцю платежів перейшло до нього як спадкоємця. За розрахунком позивача, після утримання податків та зборів орендна плата за 2024 рік становила 13 327,31 грн, а за 2025 рік — 7 689,67 грн. 22 липня 2025 року він повідомив ТОВ «Західна агровиробнича компанія» про набуття права власності на земельну ділянку, надав реквізити для виплати орендної плати та вимагав сплатити заборгованість за 2024 рік протягом семи календарних днів. Вказане звернення товариство отримало 28 липня 2025 року, однак орендної плати не сплатило. З огляду на невиконання відповідачем зобов`язань за договором оренди ОСОБА_1 визначив загальну заборгованість з орендної плати за 2024 та 2025 роки в сумі 21 016,98 грн. Крім цього, на підставі умов договору нарахував 261,66 грн пені та відповідно до статті 625 ЦК України — 215,04 грн - три проценти річних.
Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2026 року позов задоволено. 
Стягнуто із ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за 2024 та 2025 роки за користування земельною ділянкою згідно Договору оренди землі у розмірі 21 493,68 грн, з яких 21016,98 грн - заборгованості по орендній платі за 2024 та 2025 роки; 261,66 грн – пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочення; 215,04 грн – три проценти річних від простроченої суми.
Стягнуто із ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1331 грн. 20 коп. та 3500 грн. витрат на правову допомогу.
В апеляційній скарзі ТОВ «Західна агровиробнича компанія» просить рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2026 року в частині стягнення 16 583,32 грн заборгованості з орендної плати скасувати та відмовити в задоволенні позову в цій частині, а в іншій частині рішення залишити без змін, здійснивши відповідний перерозподіл судових витрат. Вказує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, а його висновки щодо розміру заборгованості з орендної плати не відповідають фактичним обставинам та умовам договору оренди.
Зазначає, що відповідно до договору оренди землі від 01 травня 2014 року та додаткової угоди від 15 березня 2018 року розмір орендної плати за земельну ділянку кадастровий номер 6125885900:01:001:0410 становить 9 659,71 грн за рік. Із цієї суми орендар як податковий агент зобов`язаний утримувати передбачені законом податки та збори.
Посилається на те, що протягом 2018–2023 років ТОВ «Західна агровиробнича компанія» фактично сплачувало орендодавцю суми, які перевищували визначений договором розмір орендної плати після утримання податків. За розрахунком товариства, загальна переплата за цей період становила 4 035,59 грн, що підтверджується відомостями та видатковими касовими ордерами.
Стверджує, що орендна плата за 2024 рік після утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору становить 7 437,98 грн, а договір оренди землі відповідно до умов додаткової угоди припинив свою дію 15 березня 2025 року, у зв`язку з чим орендна плата за 2025 рік становить лише 1 507,97 грн.
З урахуванням переплати за попередні роки у сумі 4 035,59 грн ТОВ «Західна агровиробнича компанія» вважає, що фактичний залишок заборгованості перед ОСОБА_1 становить 4 910,36 грн, а не суму, визначену судом першої інстанції. У зв`язку із цим вважає необґрунтованими також проведені позивачем розрахунки пені та трьох процентів річних. Наголошує, що суд першої інстанції не врахував здійснені орендарем у попередні роки платежі понад установлену договором суму орендної плати, неправильно визначив строк дії договору оренди та, як наслідок, дійшов помилкового висновку щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.
У відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Іванько О.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2026 року – без змін. Зазначає, що відповідно до додаткової угоди від 15 березня 2018 року розмір орендної плати визначено у сумі 9 659,71 грн за рік, водночас пунктом 10 договору оренди прямо передбачено, що обчислення її розміру здійснюється з урахуванням індексації. Тому вважає помилковим розрахунок відповідача, який виходить із незмінного розміру орендної плати та не враховує передбачену договором індексацію. Посилається на те, що індексація орендної плати має здійснюватися з урахуванням індексів інфляції, а за відсутності визначеного договором іншого механізму для обчислення слід застосовувати індекси споживчих цін. На цій підставі розмір орендної плати за 2024 рік визначено у сумі 17 308,19 грн, а за 2025 рік – 18 692,85 грн за повний рік оренди.
Заперечує доводи ТОВ «Західна агровиробнича компанія» про наявність переплати орендної плати за 2018–2023 роки у сумі 4 035,59 грн, оскільки такий розрахунок проведений без урахування індексації. За розрахунком позивача, навпаки, за період з 2018 по 2023 рік існувала заборгованість у загальному розмірі 8 087,06 грн.
Щодо орендної плати за 2025 рік зазначає, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як строк дії договору мав закінчитися 15 березня 2025 року. Оскільки право власності на земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_1 лише 14 липня 2025 року, вважає, що до цієї дати договір оренди продовжував свою дію, а тому орендна плата підлягала нарахуванню за період з 01 січня по 14 липня 2025 року.
З урахуванням індексації та після утримання податків і зборів орендна плата за 2024 рік становить 13 327,31 грн, а за період з 01 січня по 14 липня 2025 року – 7 689,67 грн, у зв`язку з чим загальна заборгованість з орендної плати становить 21 016,98 грн. Також зазначає, що у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання відповідач зобов`язаний сплатити передбачену договором пеню та три проценти річних від простроченої суми. Вважає, що доводи апеляційної скарги фактично повторюють заперечення відповідача, заявлені у суді першої інстанції, яким уже була надана належна оцінка.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Обставини справи.
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,4829 га, кадастровий номер 6125885900:01:001:0410, розташованої на території Підгаєцької сільської ради Кременецького району Тернопільської області, цільове призначення — для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на земельну ділянку зареєстровано за ним 14 липня 2025 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 липня 2025 року, зареєстрованого в реєстрі за №1449. 
01 травня 2014 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агро-Лан» укладено договір оренди землі, за умовами якого вказану земельну ділянку передано в оренду строком на сім років. Пунктом 10 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації, пунктом 11 — внесення орендної плати до завершення поточного року, а пунктом 14 — сплату пені у розмірі 0,01 % від несплаченої суми за кожний день прострочення. 
15 березня 2018 року між ОСОБА_2 , СТОВ «Агро-Лан» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» укладено додаткову угоду про заміну сторони та внесення змін до договору оренди, відповідно до якої права та обов`язки орендаря перейшли до ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Цією угодою строк дії договору визначено у сім років, перебіг якого починається з моменту її укладення, а орендну плату встановлено у грошовій формі в розмірі 13 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 9 659,71 грн за рік оренди. 
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Право власності ОСОБА_1 на успадковану земельну ділянку зареєстровано 14 липня 2025 року.
Матеріалами справи підтверджено, що за 2018 рік ОСОБА_2 отримала орендну плату в сумі 7 805 грн, за 2019 та 2020 роки — по 8 288,59 грн, за 2021 рік — 8 288,59 грн, за 2022 рік — 8 288,59 грн та додатково 722,03 грн, за 2023 рік — 9 010,62 грн. Згідно з довідкою ТОВ «Західна агровиробнича компанія» №317 від 19 лютого 2026 року про нараховану та виплачену орендну плату за 2018–2025 роки, товариством нараховано орендну плату в сумі 69 576,37 грн, утримано 12 523,76 грн ПДФО та 1 450,25 грн військового збору, фактично виплачено 50 692,01 грн. 
За розрахунком відповідача, переплата за попередні роки становила 4 035,59 грн, а залишок заборгованості — 4 910,36 грн. 
Орендна плата за користування земельною ділянкою за 2024 та 2025 роки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не виплачувалася. 
22 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Західна агровиробнича компанія» з письмовим повідомленням про набуття ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування та просив виплатити орендну плату за 2024 рік протягом семи календарних днів з дня отримання звернення. 
Вказане повідомлення товариство отримало 28 липня 2025 року, однак орендну плату не сплатило.
Виходячи з передбаченої договором індексації орендної плати, позивач визначив її розмір після утримання податків і зборів за 2024 рік у сумі 13 327,31 грн, а за 2025 рік — 7 689,67 грн, загалом 21 016,98 грн. На суму заборгованості ним також нараховано 261,66 грн пені та 215,04 грн - три проценти річних.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права.
Згідно зі статтями 525, 526, 629 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату, а відносини щодо найму земельної ділянки регулюються законом.
За змістом статей 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата є істотною умовою договору оренди землі, її розмір, умови і строки внесення встановлюються за згодою сторін у договорі, а обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором.
Частиною третьою статті 762 ЦК України передбачено, що договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.
У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі №922/1658/19 зазначено, що індексацію нормативної грошової оцінки земельної ділянки та індексацію безпосередньо орендної плати необхідно розмежовувати. За загальним правилом індексації підлягає саме орендна плата, якщо інше не встановлено договором.
Аналогічний підхід підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 лютого 2025 року у справі №925/457/23, яка виходила з того, що за відсутності іншої умови договору індексується орендна плата, а не нормативна грошова оцінка земельної ділянки.
Водночас для визначення механізму індексації у цій справі визначальним є правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02 липня 2025 року у справі №613/1081/21. У цій справі договором так само було встановлено річний розмір орендної плати, передбачено її обчислення з урахуванням індексів інфляції та внесення до завершення відповідного року. Верховний Суд визнав помилковим застосування сукупного індексу інфляції, розрахованого від дати укладення договору, оскільки умовами договору накопичувальної індексації не передбачено, та зазначив, що коефіцієнт інфляції для орендної плати за рік визначається як добуток індексів інфляції за січень–грудень відповідного року, а за неповний рік — за відповідний період користування.
Отже, суд першої інстанції правильно виходив із того, що орендна плата підлягає індексації, однак неправильно визначив механізм її обчислення, погодившись із розрахунком позивача, в якому базовий розмір 9 659,71 грн послідовно збільшувався на індекси інфляції попередніх років. Разом із тим не ґрунтується на умовах договору і розрахунок відповідача, який взагалі не враховує індексацію та виходить із незмінної суми 9 659,71 грн протягом усього строку дії договору.
За офіційними даними Державної служби статистики України індекс споживчих цін за 2024 рік становив 112,0 %. Отже, річний розмір орендної плати за 2024 рік з урахуванням індексації становить 10 818,88 грн (9 659,71 грн ? 112,0 %).
Пунктом 9 договору передбачено, що із суми орендної плати орендарем як податковим агентом утримуються податки і збори, встановлені законом. З урахуванням того, що сторони не заперечують застосування до виплати 18 % податку на доходи фізичних осіб та 5 % військового збору, сума, яка підлягала виплаті орендодавцеві за 2024 рік, становить 8 330,54 грн (10 818,88 грн ? 77 %).
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що за 2024 рік до виплати належало 7 437,98 грн, є необґрунтованими, оскільки такий розрахунок не враховує передбаченої договором індексації. Водночас визначена судом першої інстанції сума 13 327,31 грн є завищеною внаслідок помилкового застосування накопичувальної індексації за попередні роки.
Доводи апеляційної скарги про припинення орендних правовідносин 15 березня 2025 року в цій частині є обґрунтованими.
Відповідно до статті 5 ЦК України акт цивільного законодавства регулює відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, а до прав та обов`язків, що виникли після набрання чинності новим актом, застосовуються положення такого акта.
На час смерті орендодавця 26 грудня 2024 року та спливу семирічного строку договору 15 березня 2025 року діяла частина сьома статті 19 Закону України «Про оренду землі» у редакції Закону України від 05 грудня 2019 року №340-IX. За цією нормою, якщо строк дії договору оренди землі, що не містить умови про його автоматичне поновлення, закінчився у день або після смерті орендодавця, такий договір поновлюється до державної реєстрації права власності спадкоємця лише за заявою орендаря, поданою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно протягом одного місяця з дня, коли орендарю стало відомо про смерть орендодавця.
Передбачене пунктом 8 договору переважне право орендаря укласти договір на новий строк не є тотожним умові про автоматичне поновлення договору. На відмінність цих правових механізмів звернув увагу Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2023 року у справі №906/1314/21.
Матеріали справи не містять доказів подання ТОВ «Західна агровиробнича компанія» заяви, передбаченої частиною сьомою статті 19 Закону України «Про оренду землі». Навпаки, у відзиві на позов та в апеляційній скарзі товариство послідовно виходить із припинення договору 15 березня 2025 року. Тому правових підстав вважати договір поновленим до 14 липня 2025 року немає.
Не змінює цього висновку й застереження пункту 8 договору про чинність права оренди до моменту закінчення збирання врожаю орендарем. У постанові від 28 жовтня 2019 року у справі №527/1995/16-ц Верховний Суд зазначив, що умова про дію договору до моменту закінчення збирання врожаю сама по собі не змінює погодженого сторонами строку дії договору, а є додатковою гарантією орендаря для завершення збирання врожаю. У цій справі відсутні докази того, що після 15 березня 2025 року на земельній ділянці залишався врожай, посіяний орендарем у межах строку дії договору, та докази конкретної дати завершення його збирання.
Отже, орендна плата за 2025 рік підлягає визначенню за період з 01 січня до 15 березня 2025 року включно, тобто за 74 календарні дні.
За офіційними даними Державної служби статистики України індекс споживчих цін у січні 2025 року становив 101,2 %, у лютому 2025 року — 100,8 %, а за січень–лютий 2025 року — 102,0 %. Оскільки офіційний індекс інфляції визначається за повний місяць, а орендні правовідносини припинилися 15 березня 2025 року, до розрахунку індексаційної складової підлягає включенню показник за завершені місяці січень–лютий 2025 року.
Проіндексований річний розмір орендної плати становить 9 852,90 грн (9 659,71 грн ? 102,0 %). За 74 календарні дні користування земельною ділянкою орендна плата становить 1 997,58 грн (9 852,90 грн ? 74/365), а після утримання 18 % податку на доходи фізичних осіб та 5 % військового збору сума, яка підлягала виплаті орендодавцеві, становить 1 538,14 грн.
Таким чином, загальний розмір невиплаченої орендної плати за 2024 та 2025 роки становить 9 868,68 грн (8 330,54 грн + 1 538,14 грн).
У мотивувальній частині апеляційної скарги ТОВ «Західна агровиробнича компанія» вказує, що у зв`язку з неправильним визначенням розміру основної заборгованості необґрунтованими є також проведені позивачем розрахунки пені та трьох процентів річних.
Відповідно до статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання у встановлений строк є його порушенням та тягне передбачені договором або законом правові наслідки. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом.
Оскільки пеня та три проценти річних мають похідний характер від розміру основного грошового зобов`язання, зменшення за результатами апеляційного перегляду заборгованості з орендної плати з 21 016,98 грн до 9 868,68 грн зумовлює необхідність відповідного перерахунку цих сум.
З урахуванням визначеної апеляційним судом заборгованості за 2024 рік у сумі 8 330,54 грн пеня у розмірі 0,01 % від несплаченої суми за кожний день прострочення за період з 05 серпня 2025 року до 30 січня 2026 року, тобто за 179 календарних днів, становить 149,12 грн.
За 2025 рік, виходячи із заборгованості у сумі 1 538,14 грн, пеня за період з 01 січня до 30 січня 2026 року, тобто за 30 календарних днів, становить 4,61 грн. Отже, загальний розмір пені, що підлягає стягненню, становить 153,73 грн.
Три проценти річних, нараховані на заборгованість за 2024 рік у сумі 8 330,54 грн за період з 05 серпня 2025 року до 30 січня 2026 року, становлять 122,56 грн, а на заборгованість за 2025 рік у сумі 1 538,14 грн за період з 01 січня до 30 січня 2026 року — 3,79 грн. Загальний розмір трьох процентів річних становить 126,35 грн.
Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на користь ОСОБА_1 , становить 10 148,76 грн, з яких 9 868,68 грн — заборгованість з орендної плати за 2024 та 2025 роки, 153,73 грн — пеня, 126,35 грн — три проценти річних.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив наявність у відповідача невиконаного обов`язку зі сплати орендної плати та правильно відхилив розрахунок відповідача, який не враховує індексацію. Водночас суд неправильно застосував норми матеріального права при визначенні механізму індексації річної орендної плати та помилково виходив із продовження договору до 14 липня 2025 року, що призвело до завищення розміру основної заборгованості, а відповідно — пені та трьох процентів річних.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
За таких обставин, рішення підлягає зміні в частині розміру присудженої заборгованості з орендної плати.
Щодо судових витрат.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову — на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За наслідками апеляційного перегляду позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у сумі 10 148,76 грн із заявлених 21 493,68 грн, що становить приблизно 47,22 % заявлених вимог.
При зверненні до суду першої інстанції ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1 331,20 грн, а судом першої інстанції на його користь стягнуто 3 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Отже, пропорційно фактично задоволеному розміру позовних вимог з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на користь ОСОБА_1 підлягає компенсації 628,56 грн судового збору та 1 652,61 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього — 2 281,17 грн судових витрат, понесених у суді першої інстанції.
Водночас ТОВ «Західна агровиробнича компанія» оскаржувало рішення суду першої інстанції в частині стягнення 16 583,32 грн заборгованості з орендної плати. За результатами апеляційного перегляду розмір основної заборгованості зменшено з 21 016,98 грн до 9 868,68 грн, тобто на 11 148,30 грн. Таким чином, вимоги апеляційної скарги щодо оспорюваної суми задоволено на 67,23 %.
За подання апеляційної скарги ТОВ «Західна агровиробнича компанія» сплатило судовий збір у розмірі 1 597,44 грн, тому пропорційно задоволеній частині апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь товариства підлягає компенсації 1 073,89 грн судового збору.
Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, після окремого визначення належних до компенсації сум судового збору та витрат на професійну правничу допомогу і проведення їх взаємного зарахування відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України, різниця між судовими витратами, що підлягають компенсації ОСОБА_1 (2 281,17 грн), та судовими витратами, що підлягають компенсації ТОВ «Західна агровиробнича компанія» (1 073,89 грн), становить 1 207,28 грн.
За таких обставин з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1 207,28 грн судових витрат за результатами їх пропорційного розподілу та взаємного зарахування, звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
На підставі наведеного та керуючись статтями 141, 367, 369, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Західна агровиробнича компанія” — задовольнити частково.
Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2026 року — змінити, зменшивши розмір заборгованості з орендної плати за 2024 та 2025 роки, який підлягає стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю “Західна агровиробнича компанія” на користь ОСОБА_1 з 21 016,98 грн до 10 148,76 грн, з яких 9 868,68 грн — заборгованість з орендної плати, 153,73 грн — пеня та 126,35 грн — три проценти річних від простроченої суми.
Провести новий розподіл судових витрат, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на користь ОСОБА_1 1 207,28 грн судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 1 вересня 2026 року.

Головуюча          Хома М.В.

Судді           Гірський Б.О.

Костів О.З.