Справа № 675/705/26 
Провадження № 2/675/820/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"20" липня 2026 р. м. Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді - Пашкевича Р. В., 
за участю: секретаря судового засідання - Гедзенюк В. В.,
представника відповідача - адвоката Мушинської О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Ізяслав у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В :
В травні 2026 року Товариство з обмеженою «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом, який сформовано в системі «Електронний суд», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №12.09.2025-100002657 від 12.09.2025 року в сумі 57240,00 грн., судового збору у сумі 2662,40 грн. та витрат, пов`язаних з надсиланням стороні відповідача позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення у розмірі 112,98 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.09.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладений кредитний договір №12.09.2025-100002657, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною договору, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у розмірі 18000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 57240,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 18000,00 грн.; заборгованості по процентам в розмірі 26460,00 грн., заборгованості по комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 1260,00 грн.; заборгованості по додатковій комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 2520,00 грн. та відсотків, нарахованих по ст. 625 ЦК України в розмірі 9000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15.05.2026 року прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано сторонам по справі подати відзив та відповідь на відзив.
26.06.2026 року представником відповідача направлено до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 кредитний договір №12.09.2025-100002657 від 12.09.2025 року не укладала, не підписувала його одноразовим ідентифікатором, він не відповідає волевиявленню відповідачки на укладення договору, що суперечить принципам укладення договору, закріпленим у чинному законодавстві.
Ці обставини свідчать про використання сторонніми особами персональних даних та цифрової ідентичності ОСОБА_1 без її відома та згоди. Таким чином, зазначені вище обставини стали підставою для проведення перевірки правоохоронними органами за зверненням ОСОБА_1 та реєстрації кримінального провадження №12026244000000650 від 25.05.2026 року.
Вказує, що 17.08.2023 року ОСОБА_1 змінила номер телефону з НОМЕР_9 на НОМЕР_1 , яким користується дотепер, а тому не могла фізично отримувати ОТП-паролі для підтвердження фінансових операцій, що необхідні для укладення спірного договору від 12.09.2025 року на інший номер.
Кредитні кошти зараховані на рахунки АТ «Сенс банк» та/або АТ «Юнекс банк», послугами яких ОСОБА_1 ніколи не користувалась, так як жодного фізичного відділення вказаних банківських установ м. Ізяславі Хмельницької області немає. Також, ОСОБА_1 не користується онлай-банкінгом, тобто дистанційним доступом до банківських рахунків, що дозволяє керувати фінансами 24/7 з будь-якого пристрою. Тим більше, позовна заява не містить жодних доказів на підтвердження належності платіжної картки, зазначеної в спірному договорі власне відповідачці.
За відсутності таких доказів, вимоги про стягнення заборгованості є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Скориставшись своїм процесуальним правом, 30.06.2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що підписання кредитного договору №12.09.2025-100002657 за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого на номер телефону, зазначений позичальницею при реєстрації в особистому кабінеті, повністю відповідає вимогам закону. 
Спірний кредитний договір було укладено у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової.Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений.
Вказує, що відповідачка самостійно створила обліковий запис у системі позивача; під час реєстрації підтвердила особу через BankID; підтвердила заявку та підписала договір шляхом введення ОТР-коду, надісланого на вказаний нею номер телефону; після цього отримала на електронну пошту копію договору з усіма істотними умовами.
При цьому, посилання сторони відповідача на те, що позивач не надав жодних технічних доказів, які б дозволяли ідентифікувати відповідача, як особу, що фактично вчинив дії з укладення договору, є необґрунтованими, оскільки наведений вище договір містить інформацію, яка ідентифікує позичальника, зокрема, щодо його особистих персональних даних, а саме: дані паспорту та ідентифікаційний код, тобто в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» договір підписаний відповідачем, і є належним та допустимим доказом на підтвердження кредитних зобов`язань.
Позивач надав на підтвердження доказ видачі кредитних коштів, що є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», оскільки містить усі відомості щодо платіжної операції у відповідності вищезазначеного закону, а відтак - належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача.
Щодо шахрайських дій вказує, що стороною відповідача не було надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення дотримання процедури підписання спірного кредитного договору одноразовим ідентифікатором. Факт проходження ідентифікації через BankID однозначно свідчить про те, що особа, яка уклала договір, є саме ОСОБА_1 , оскільки система отримує її персональні дані безпосередньо від банку, де вона обслуговується. 
Таким чином, електронний договір між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений належним чином, у повній відповідності до чинного законодавства і судової практики, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданому позові просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неприбуття суд не повідомила.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених в поданому відзиві.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 12.09.2025 року між ТОВ «Споживчий кредит» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір (оферти) №12.09.2025-100002657.
Позивач у позовній заяві посилається на те, що ОСОБА_1 12.09.2025 року електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на рахунок кошти у розмірі 18000,00 грн.
На підтвердження доказів перерахування грошових коштів відповідачу, позивачем надано квитанцію до платіжної інструкції №20343-1391-277026300 від 12.09.2025 року про перерахування ОСОБА_1 суми кредиту 18000,00 грн. за кредитним договором №12.09.2025-100002657, платник - ТОВ «Споживчий центр», номер картки: НОМЕР_2 , надавач платіжних послуг отримувача - АТ «Сенс Банк».
Згідно відповіді представника АТ «Сенс Банк» №27264-33.1-б/б від 24.06.2026 року, яку надано на запит представника відповідача, встановлено, що відповідно до інформації, наявної в облікових системах АТ «Сенс Банк», фізична особа ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) не обліковується як клієнт Банку та не ідентифікується як сторона будь - яких правовідносин із Банком. За результатами аналізу зазначених ідентифікаційних даних встановлено, що емітентом платіжної картки НОМЕР_4 є JOINT STOCK COMPANY UNEX BANK.
Разом з тим, на виконання ухвали суду від 30.06.2026 року АТ «Юнекс Банк» надіслано відповідь №2185-БТ від 08.07.2026 року відповідно до якої зазначено, що банківську картку № НОМЕР_2 до поточного рахунку № НОМЕР_5 вАТ «Юнекс Банк» було видано фізичній особі ОСОБА_2 . Номер телефону НОМЕР_6 є фінансовим номером та вказано в анкетних даних ОСОБА_2 .
Також, відповідно до руху грошових коштів по банківській картці № НОМЕР_2 , встановлено, що 12.09.2025 року о 21:39:00 відбулося зарахування грошових коштів в розмірі 18000,00 грн на вказану картку,яка належить ОСОБА_2 .
Отже, як вбачається із вказаних відповідей банківських установ, карту № НОМЕР_2 , яка зазначена у спірному договорі, не було емітовано на ім`я ОСОБА_1 , тобто кредитні кошти не були зараховані на рахунок відповідача, відповідач грошові кошти за кредитним договором №12.09.2025-100002657 від 12.09.2025 року в сумі 18000,00 грн не отримувала.
Крім того, як зазначає відповідач, що підтвердження отримання кредиту здійснюється виключно через смс-коди на номер НОМЕР_7, який їй не належить, що підтверджується листом ПрАТ «Київстар» №14835033/03/03/02 від 26.06.2026 року, згідно якого телефонний номер НОМЕР_7 у період з 16.08.2023 року по 12.09.2025 року обслуговувався знеособлено (анонімно) та за гр. ОСОБА_1 не був зареєстрований. З 18.08.2023 року, відповідно до умов договору з контрактним абонентом - фізичною особою, за ОСОБА_1 зареєстрований телефонний номер НОМЕР_8 .
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частин 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3, 5, 6, 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями статті 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).
Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У силу частин 1 і 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 і 2 статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За змістом частини 1 і 2 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Судом встановлено, що позивачем не надано належні, допустимі і достатні докази на підтвердження обставин щодо отримання відповідачкою кредитних коштів, належності їй платіжної картки, емітованої в банку, що зазначена у кредитному договорі, зарахування грошових коштів саме  ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»», місце знаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833;
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживанняАДРЕСА_1 , рнокпп - НОМЕР_3 .
Повний текст рішення складено 22 липня 2026 року.

Суддя: Р. В. Пашкевич