КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/1867/26 Головуючий у суді І інстанції Савчук Ю.Н.
Провадження № 22-ц/824/8875/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2026 року м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року, постановлену за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У січні 2026 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Київські енергетичні послуги», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Одночасно позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом зобов`язання ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» та ТОВ «Київські енергетичні послуги» відновити постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви зазначив, що 13 травня 2025 року ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» складено акт про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії № 250825 щодо об`єкта електроспоживання за адресою: АДРЕСА_1 .
17 червня 2025 року комісією ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» з розгляду актів про порушення прийнято рішення, оформлене протоколом № 1212, у якому визначено не проводити нарахування по акту про порушення № 250825.
Незважаючи на зазначене рішення комісії, ТОВ «Київські енергетичні послуги» здійснило та продовжує здійснювати нарахування вартості електричної енергії за вказаним актом, що відображено в особовому рахунку. Нарахування заборгованості у розмірі 449 629,44 грн стало причиною припинення постачання електричної енергії за вищевказаною адресою.
Позивач зазначав, що відповідач вчинив дії, які порушують його права як споживача комунальних послуг, що полягали в тому числі у безпідставному відключенні електропостачання, а відтак є обґрунтовані підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може бути істотно ускладнений ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 рокуу задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не доведено того, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Третя особа ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» не є виконавцем послуг, тому його зобов`язання відновити постачання електричної енергії є неможливим. Також позивачем не наведено жодних доказів на підтвердження того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або для їх відновлення потрібно буде докласти значних зусиль та витрат. Крім того, позивач має статус побутового споживача, а відтак положення абзацу 5 пункту 7.11 ПРРЕЕ на нього не поширює свою дію. Отже, винесення судом ухвали про відкриття провадження у справі буде підставою для відновлення електропостачання.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач в особі представника - адвоката Кисель А.С. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви про забезпечення позову задовольнити.
Позивач вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, постановленою з порушенням норм статей 149, 150, 151 ЦПК України.
На його думку, вжиття відповідного заходу забезпечення позову у вигляді відновлення постачання електричної енергії відповідає всім визначеним судовою практикою критеріям та має правове і фактичне підґрунтя, сприятиме дотриманню збалансованості інтересів сторін, запобігатиме порушенню його прав на час вирішення спору судом і не порушить прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи.
Крім того, обраний ним захід забезпечення позову є адекватним та прийнятним, у повній мірі відповідає характеру загроз правам та інтересам позивача, оскільки не є вирішенням спору сторін по суті, безпосередньо пов`язаний із предметом розгляду справи № 761/1867/26 та матиме наслідком перебування позивача у становищі споживача до остаточного розгляду справи, а також гарантує ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.
Учасники справи у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомляли, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Звернення до суду є суб`єктивним правом особи, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України та статтею 4 ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2026 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист прав споживача, в якому просив:
- визнати протиправними та такими, що здійснені без правових підстав, нарахування, сформовані ТОВ «Київські енергетичні послуги» на підставі акта про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ) № 250825 від 13 травня 2025 року, складеного ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»;
- зобов`язати ТОВ «Київські енергетичні послуги» здійснити перерахунок та виключити з його особового рахунку усі суми, нараховані за актом ПРРЕЕ № 250825 від 13 травня 2025 року, як такі, що здійснені всупереч рішенню комісії оператора системи розподілу (протокол № 1212 від 17 червня 2025 року);
- зобов`язати ТОВ «Київські енергетичні послуги» привести його особовий рахунок у стан, що відповідає фактичним даним обліку електричної енергії та рішенням комісії ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі».
Позовні вимоги обґрунтував тим, що у відповідача були відсутні будь-які законні підстави для здійснення нарахувань суми заборгованості по його особовому рахунку, оскільки такі дії суперечили змісту акту про порушення ПРРЕЕ № 250825 від 13 травня 2025 року, за результатами розгляду якого комісією ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» прийнято рішення, оформлене відповідним протоколом, яким прямо визначено не проводити нарахування по акту про порушення № 250825, що повністю узгоджується з вимогами пункту 8.2.6 ПРРЕЕ.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року відкрито провадження у справі.
Водночас, посилаючись на те, що йому безпідставно припинено постачання електричної енергії, ОСОБА_1 також подав заяву про забезпечення позову, у якій просив зобов`язати ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» та ТОВ «Київські енергетичні послуги» відновити постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Положення цієї норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 76 ЦПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Способи забезпечення позову, які передбачені частиною першою статті 150 ЦПК України, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.
До видів забезпечення позову законом віднесено, зокрема, накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії та встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункти 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України). За змістом наведених норм ці заходи стосуються саме відповідача.
Зокрема, заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено: «конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майновим наслідкам заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 522/1514/21.
Згідно із положеннями частини четвертої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обмеження (припинення) надання комунальних послуг з постачання та розподілу електричної енергії та природного газу здійснюється відповідно до законів, що регулюють сфери електричної енергії та природного газу.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» електропостачальником є суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу (пункт 53).
Оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності (пункт 112).
У відповідності до частини третьої статті 60 Закону України «Про ринок електричної енергії», відключення споживачів здійснюється виключно у порядку, визначеному цим Законом та правилами роздрібного ринку.
Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначаються ПРРЕЕ, затверджених постановою Національної комісі, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятор) від 14 березня 2018 року № 312.
Пункт 1.1.2 ПРРЕЕ передбачає, що відключення електроустановки - одноразова дія (технологічна операція), яка виконується автоматичним або ручним способом штатними пристроями (вимикач, роз`єднувач) електричної мережі або електроустановки шляхом роз`єднання сусідніх елементів цієї мережі (установки) без порушення її технологічної цілісності, спрямована на знеструмлення електроустановки.
Підключення - виконання операцій комутації в місцях контактних з`єднань з метою подачі напруги на електроустановку (електроустановки) окремого користувача системи передачі / розподілу.
У підпункті 6 пункту 5.1.1. ПРРЕЕ визначено, що оператор системи має право тимчасово припиняти розподіл (передачу) електричної енергії, обмежувати обсяг розподілу (передачі) електричної енергії або відключати споживача від мережі без його згоди у випадках та порядку, передбачених цими Правилами та Кодексом систем розподілу, зокрема у зв`язку із заборгованістю споживача за договором про користування електричною енергією та/або договором про постачання електричної енергії, які продовжують свою дію в частині регулювання відносин сторін щодо заборгованості (переплати) за цими договорами, нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.
Оператор системи зобов`язаний відновлювати у випадках та в порядку, визначених Кодексом систем розподілу або Кодексом системи передачі та цими Правилами, електроживлення споживача за зверненням електропостачальника відповідно до умов договору з електропостачальником (підпункт 12 пункт 5.1.2 ПРРЕЕ).
З огляду на пункт 5.1.5 ПРРЕЕ, у разі переривання електропостачання, спричиненого неправомірними діями (бездіяльністю) оператора системи, він несе відповідальність перед споживачем та електропостачальником електричної енергії згідно з законодавством.
Оператор системи несе відповідальність за дотримання умов договору та цих Правил щодо припинення або часткового обмеження електропостачання.
Судом встановлено, що оператором систем розподілу електричної енергії на території міста Києва є саме ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», а електропостачальником - ТОВ «Київські енергетичні послуги».
Водночас оператор системи ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» має процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а електропостачальник ТОВ «Київські енергетичні послуги» - відповідача у справі.
Умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу визначені розділом VІІ ПРРЕЕ, відповідно до якого припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення, зокрема у разі несплати вартості необлікованої електричної енергії внаслідок порушення споживачем цих Правил, визначеної відповідно до законодавства (за умови прийняття судом рішення (яке набрало законної сили) щодо споживання споживачем необлікованої електричної енергії на користь оператора системи або невиконання споживачем укладеного договору про реструктуризацію заборгованості з вартості необлікованої електричної енергії) (підпункт 1 пункту 7.5 ПРРЕЕ).
Пункт 7.6 ПРРЕЕ визначає, що припинення електроживлення електроустановок споживача оператор системи здійснює без попередження споживача: 1) після оформлення у встановленому цими Правилами порядку акта про порушення у разі: зниження показників якості електричної енергії з вини споживача (у тому числі внаслідок збільшення величини потужності понад величину, визначену умовами договору з оператором системи, або невідповідності генеруючої установки / установки зберігання енергії з можливістю відпуску в ОЕС України або в мережі інших власників, та/або їх налаштувань до вимог Кодексу систем розподілу / Кодексу системи передачі та нормативно-технічних документів) до величин, які порушують функціонування електроустановок оператора системи та інших споживачів; самовільного підключення електроустановок споживача до електричних мереж (у тому числі після їх відключення в установленому законодавством порядку) або підключення електроустановок / струмоприймачів поза засобами комерційного обліку.
Припинення електроживлення електроустановок споживача здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі та Кодексом систем розподілу (пункт 7.10 ПРРЕЕ).
Згідно із пунктом 7.12 ПРРЕЕ відновлення електроживлення електроустановок споживача, електроживлення яких було припинено з підстав, зазначених у пунктах 7.5 та/або 7.6 цього розділу, здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі та Кодексом систем розподілу, протягом 3 робочих днів у містах та 5 робочих днів у сільській місцевості після отримання від ініціатора відключення інформації про усунення споживачем порушень, що підтверджується відповідним документом учасника ринку, на вимогу якого здійснювалося припинення електроживлення. Про усунення причин відключення ініціатор такого відключення повідомляє оператора системи в день отримання такої інформації.
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції помилково вважав, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», яке не є виконавцем послуг в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не може бути зобов`язано відновити позивачу постачання електричної енергії.
Разом з тим, такий висновок суду не призвів до неправильного вирішення заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» визначене позивачем у цій справі третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, тоді як третя особа не є стороною у справі (стаття 48 ЦПК України) і на неї, на відміну від відповідача, не може бути покладений обов`язок вчинити певні дії в порядку забезпечення позову.
Подібний правовий міститься у постанові Верховного Суду від 30 липня 2025 року у справі № 752/22157/20.
Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.
Суд першої інстанції вірно врахував, що за змістом абзацу 4 пункту 7.11 ПРРЕЕ, на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскарженим фактом порушення, не здійснюється за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.
Отже, відкриття провадження у справі щодо оскарження побутовим споживачем порушення ним ПРРЕЕ та/або умов договору після факту відключення споживача є самостійною підставою для відновлення електропостачання.
Колегія суддів наголошує, що ця норма права, встановлена в абзаці 4 пункту 7.11 ПРРЕЕ, є імперативною для суб`єкта постачання електричної енергії, якому належить право відключити споживача від електропостачання та відновити його.
Лише коли суб`єкт постачання електричної енергії не виконує вимоги абзацу 4 пункту 7.11 ПРРЕЕ після отримання ухвали про відкриття провадження у справі, судом за заявою позивача може бути використаний інститут процесуального права - забезпечення позову шляхом зобов`язання відновити електропостачання, що і буде відповідати завданням та основним засадам судочинства.
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 одночасно звернувся до суду з позовною заявою і заявою про забезпечення позову.
26 січня 2026 року суд постановив ухвали про відкриття провадження у справі та про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову з підстав того, що винесення ухвали про відкриття провадження у справі буде належною підставою для відновлення електропостачання.
З урахуванням вищенаведеного, відсутні належні та достатні підстави для вжиття у цій справі заходів забезпечення позову у вигляді зобов`язання третьої особи ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» та відповідача ТОВ «Київські енергетичні послуги» відновити постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, як повідомив відповідач у своїх письмових поясненнях по суті апеляційної скарги та перевірено апеляційним судом, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2026 року провадження у даній справі було закрито у зв`язку із відмовою позивача від позову (частина третя статті 206 ЦПК України).
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що посилання апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній