ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

08 липня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/8892/25
Головуючий у першій інстанції – Діденко А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1374/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів Стельмаха А. П., Шитченко Н. В., 
учасники справи: 
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», 
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором розподілу природного газу,-
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі по тексту – ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором розподілу природного газу за період з 01.12.2023 по 30.09.2025 в сумі 1050,01 грн та 3028,00 грн сплаченого судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії за адресою: м. Чернігів, вул. Козацька, 26, кв. 9. 
Позивач зазначав, що відповідно до п. 3 та 4 гл. 3 Розділу VI Кодексу, Договір укладається з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору розподілу природного газу, що розміщений на офіційному вебсайті НКРЕКП та Оператора ГРМ (АТ «Чернігівгаз») і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. У випадку із відповідачем фактом приєднання до умов договору розподілу природного газу (акцептуванням договору) є: документально підтверджене споживання природного газу витягом з електронного реєстру платежів; підписанням споживачем заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутових споживачів). 
Вказував, що відповідач є споживачем, у розумінні ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Кодексу газорозподільних систем, своїх обов`язків по оплаті за розподілений їм природний газ не виконує, у зв`язку з чим, станом на 30.09.2025, виникла заборгованість, яка становить 1050,01 грн. 
Стверджує, що заборгованість утворилась у зв`язку із відсутністю оплати зі сторони відповідача за послуги з розподілу природного газу за період з 01.12.2023 по 30.09.2025. 
У січні 2025 позивач вже звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії заборгованості за послуги з розподілу природного газу. 11.02.2025 Новозаводським районним судом м. Чернігова видано судовий наказ, який ухвалою суду від 24.06.2025 скасовано за заявою боржника, оскільки заборгованість не сплачена позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду з позовом про стягнення боргу за послугу розподілу природного газу із ОСОБА_1 .
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.03.2026 позов ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором розподілу природного газу задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованість за послугу з розподілу природного газу за період з 01.12.2023 по 30.09.2025 в розмірі 1050,01 грн та у відшкодування сплаченого судового збору 3028,00 грн.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що належними та допустимими доказами доведено, що за відповідачем рахується борг за послуги розподілу природного газу за період з 01.12.2023 по 30.09.2025, у розмірі 1050,01 грн, який підлягає стягненню на користь позивача. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.03.2026 скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про стягнення заборгованості за договором розподілу природного газу в сумі 82,37 грн, судові витрати розподілити відповідно прийнятого рішення.
Посилається, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Вважає, що відносини між ним і позивачем регулюються Кодексом газорозподільних систем та нормами ЦК України в частині дії договору щодо надання послуг. В судовому рішення зазначені інші норми, які не регламентують діяльність газорозподільних систем. 
Зазначає, що підписавши 23.12.2024 заяву він приєднався до умов договору розподілу природного газу, тому позивач має право вимагати стягнення заборгованості за період з 23.12.2024 по 30.09.2025. Після підписання заявки на приєднання, він став споживачем в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Кодексу ГРС та не повинен сплачувати надані послуги відповідно до спожитого газу за минулий період.
Вказує, що шляхом листування намагався з`ясувати підстави виникнення боргу зважаючи на відсутність фактично спожитого газу та 18.12.2024 звертався до позивача з вимогою привести рахунки, які відповідатимуть дійсним показникам нулевого споживання природного газу з 2016 року по теперішній час. Скарга стосувалась рахунку за вересень 2024 року, де оператор самостійно приписав 1 куб.м газу, який він не споживав, а йому нарахована сума до сплати 7, 96 грн та заборгованість за аналогічні періоди. 
19.12.2024 на його адресу надійшов лист № ЧНФ/100/12.1-ВИХ-8796-24/114 з вимогою оплатити 552,63 грн, проте він не погодившись з даною вимогою, 06.01.2025 надіслав на адресу заявника вимогу про неправомірні дії газорозподільної мережі та надати розрахунок заборгованості. 
Посилається на акт № 15440 обстеження / контрольного огляду вузла обліку побутового споживача, складеного 23.12.204 о 13:05, за яким комісія встановила, що у квартирі споживача за адресою АДРЕСА_1 ніхто не проживає, втручання в роботу лічильника не встановлено, лічильник працює правильно, на лічильнику відсутні механічні пошкодження. Після складення акту від 18.07.2025 обстежено і підтверджено, що з 2017 року по 2025 рік показник лічильника не змінювався, а залишився на рівні 4473,46 м.куб, отже, фактично розподіл газу на його потреби, тобто послуг з розподілу, позивач не надавав.
Останній показник лічильника зафіксовано на рівні 4473,46 м. куб. Після складення акту № 15440 проведено перерахунок за спожитий комплексний газ, станом на грудень 2024 року, постачальник підтвердив, що має перед споживачем переплату у розмірі – 1088,11 грн, споживання за грудень 0,00 м.куб., але відповідно до рахунку споживання та розподілу заявник нараховує боржнику заборгованість в сумі 607,90 грн, не зважаючи на сталий показник лічильника з 2017 року по теперішній час 4480, уточнений 4473,46 м. куб. за актом та те, що здійснив переплату 165,79 грн. 
Стверджує, що ним у суді першої інстанції частково визнано заборгованість у розмірі 82,37 грн за вказаним позивачем період, враховуючи зміни до Кодексу ГРС, враховуючи, що з 2016 року по теперішній час він не споживає природний газ, перекрив самостійно кран подачі газу, який встановлено перед приладом обліку природного газу по всіх газових приладах, що підтверджується Актом від 2025 року.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційних скарг та додані до них матеріали справи.
У відзиві ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення районного суду м. Чернігова від 30.03.2026 залишити без змін.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу полягають в тому, що ОСОБА_1 фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є: документально підтверджене споживання природного газу витягом з електронного реєстру платежів; підписанням заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу для побутового споживача. 
Вважає, що твердження ОСОБА_1 про те, що він приєднався до умов договору розподілу природного газу лише 23.12.2024 є необґрунтованим, оскільки встановлено, що оплата, проведена споживачем 05.03.2024 є підтвердженням приєднання відповідача до умов договору розподілу природного газу.
ОСОБА_1 приєднався до умов договору розподілу природного газу шляхом здійснення оплати рахунку оператора ГРМ у березні 2024 року, оскільки в період 01.12.2023 (початку провадження господарської діяльності оператора ГРМ) по 05.03.2024 (момент здійснення оплати відповідачем) від ОСОБА_1 до оператора ГРМ не надходило заяв щодо припинення розподілу природного газу, тому споживач приєднався до умов договору розподілу природного газу.
Посилається, що відповідач в порушення вимог Кодексу ГРМ не надавав оператору ГРМ фактичні показання лічильника газу, тобто не виконував покладені на нього законом обов`язки.
Наголошує на тому, що наявність переплати за споживчий природний газ, підтверджена постачальником, про яку пише відповідач стосується постачальника природного газу, а не оператора ГРМ. Наведені твердження ОСОБА_1 щодо наявності у січні 2025 року переплати за споживчий природний газ у розмірі 1088,11 грн також стосуються постачальника природного газу, що правильно встановлено судом першої інстанції.
Стверджує, що рішенням суду першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем не заперечувалось наявність чи відсутність газового газоспоживного обладнання (опалювальний котел з функцією водонагрівача, ПГ-4, прилад обліку газу) у його домоволодінні; не подавалась заява про зміну газоспоживчого обладнання до оператора ГРМ, а отже, у позивача відсутні підстави встановлювати обсяг річної замовленої потужності в меншому обсязі, ніж передбачено Кодексом ГРМ, тобто менше ніж 314 куб.м, як для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно.
Вказує на те, що домоволодіння відповідача, що за адресою: АДРЕСА_2 приєднано до газопостачання, до якого здійснюється безперебійний розподіл природного газу, тому застосування п. 2 Глави 6 Розділу VI Кодексу ГРМ до даної справи та споживача не є можливим.
Звертає увагу суду, що постачання / розподіл природного газу вважається припиненим за умови наявності пломб оператора ГРМ на запірних пристроях, інвентарних заглушках тощо, що зафіксовано відповідним актом.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕР №249220 від 27.02.2002 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 15).
Згідно із відповіді №1933679 від 27.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 28). 
Відповідно до Заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача від 23.12.2024, особовий рахунок № НОМЕР_1 , встановлено, що ознайомившись з умовами Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498 на офіційному сайті НКРЕКП, сайті Оператора ГРМ в мережі Інтернет та в «Гарт» №49 від 07.12.2023, ОСОБА_1 приєднався до умов Договору розподілу природного газу, внаслідок чого останньому був присвоєний ЕІС-код № 56XM41A739737343 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_1 посвідчив вищезазначений договір своїм особистим підписом (а.с. 18).
Ухвалою від 24.06.2025 Новозаводського районного суду м. Чернігова скасовано судовий наказ у справі № 751/1160/25, виданий 11.02.2025 Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії заборгованості за договором розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01.03.2024 по 31.01.2025 у розмірі 607, 90 грн, та судового збору у розмірі 302, 80 грн. Роз`яснено ТОВ «Газорозподільні мережі України», що товариство має право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 22).
Відповідно до витягу з електронного реєстру платежів, особовий рахунок № НОМЕР_1 , встановлено, що за період 2, період 2024, ОСОБА_1 сплатив 05.03.2024 за послугу розподілу природного газу кошти у розмірі 165,80 грн (а.с. 17).
У розрахунку суми заборгованості за послуги розподілу природного газу перед Чернігівською філією «Газорозподільні мережі України» по особовому рахунку № НОМЕР_1 вказані: 
обсяг спожитого природного газу за газовий рік з 01.10.2021 по 30.09.2022 314,00 куб.м, величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2023 рік 26,17 куб.м, 
обсяг спожитого природного газу за газовий рік з 01.10.2022 по 30.09.2023 314,00 куб.м., величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2024 рік 26,17 куб.м, 
обсяг спожитого природного газу за газовий рік з 01.10.2023 по 30.09.2024 314,00 куб.м., величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2025 рік 26,17 куб.м. 
За період з грудня 2023 року по вересень 2025 року відповідачу нараховувалось по обсягу замоленої потужності 26,17 куб.м за тарифом 2, 112 грн в місяць, сплачено в березні 2024 року - 165,80 грн. 
Загальна сума заборгованості за послуги розподілу природного газу за період з 01.12.2023 по 30.09.2025 становить 1 050,01 грн. Також з 01.12.2023 ціна за 1 куб.м становить 2,112 грн, відповідно до Постанови НКРЕКП №2235 від 29.11.2023 Про внесення змін до Постанови НКРЕКП від 30.12.2022 №1944 (а.с. 13).
Відповідно до Вимоги від 19.08.2025, станом на 31.08.2025 за особовим рахунком ОСОБА_1 обліковується заборгованість, яка складає 994,74 грн, особовий рахунок № НОМЕР_1 , тому встановлено, що відповідачу позивач повідомляв про наявність у нього заборгованості за послугу розподілу природного газу перед позивачем (а.с. 19).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що належними та допустимими доказами доведено, що за відповідачем рахується борг за послуги розподілу природного газу за період з 01.12.2023 по 30.09.2025, у розмірі 1050,01 грн, який підлягає стягненню на користь позивача. 
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, враховуючи наступне.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494 (далі Кодекс ГРМ), постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2224 від 29 листопада 2023 року внесено зміни до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 грудня 2022 року № 1839 Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України». 
Зазначеною Постановою Чернігівській філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» надано ліцензію розподілу природного газу на території Чернігівської області з 01 грудня 2023 року.
Чернігівська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» є відокремленим підрозділом ТОВ «Газорозподільні мережі України» відповідно до Постанови НКРЕКП № 2224 віл 29.11.2023 та здійснює ліцензійовану господарську діяльність з розподілу природного газу в межах території Чернігівської області з 01.12.2023.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.
Згідно зі ст. 12 Закону, постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно з нормативно-правовими актами.
Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі Типового договору, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.
Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.
Доступ до газорозподільної системи це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.
Оператор газорозподільної системи це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема, в якості сировини, а не для перепродажу.
Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ, оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії.
Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ, оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається регулятором.
Згідно з пунктом 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.
Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498 (далі Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.
Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу має бути укладений оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.
Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.
Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.
Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до Типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до Типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема, мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).
У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.
Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі №591/4825/20 (провадження №61-11470св21) та від 14 вересня 2022 року у справі № 717/341/21.
У справі, що переглядається судом апеляційної інстанції, предметом спору є нарахування плати за послуги з розподілу природного газу.
Судом першої інстанції у судовому засіданні встановлено, що відповідач є споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», за адресою місцезнаходження об`єкта : м. Чернігів, вул. Козацька, буд.26, кв. 9, ЕІС код 56XM41А739737343, особовий рахунок № НОМЕР_1 , і у зазначений позивачем період з 01.12.2023 по 30.09.2025 також.
Ця обставина підтверджується: розрахунком суми заборгованості за послуги з розподілу природного газу перед Чернігівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» (а.с. 18); заявою-приєднанням до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) (а.с. 18).
Відповідно до розрахунку суми заборгованості за послуги розподілу природного газу перед Чернігівською філією «Газорозподільні мережі України» по особовому рахунку № НОМЕР_1 вказані: 
обсяг спожитого природного газу за газовий рік з 01.10.2021 по 30.09.2022 314,00 куб.м, величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2023 рік 26,17 куб.м, 
обсяг спожитого природного газу за газовий рік з 01.10.2022 по 30.09.2023 314,00 куб.м., величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2024 рік 26,17 куб.м, 
обсяг спожитого природного газу за газовий рік з 01.10.2023 по 30.09.2024 314,00 куб.м., величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2025 рік 26,17 куб.м. 
За період з грудня 2023 року по вересень 2025 року відповідачу нараховувалось по обсягу замовленої потужності 26,17 куб.м за тарифом 2, 112 грн в місяць, сплачено в березні 2024 року - 165,80 грн. 
Загальна сума заборгованості за послуги розподілу природного газу за період з 01.12.2023 по 30.09.2025 становить 1 050,01 грн. Також з 01.12.2023 ціна за 1 куб.м становить 2,112 грн, відповідно до Постанови НКРЕКП №2235 від 29.11.2023 Про внесення змін до Постанови НКРЕКП від 30.12.2022 №1944 (а.с. 13).
Правильність розрахунку вартості розподілу природного газу за адресою споживача не спростована відповідачем.
Відповідно до ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та в порядку, що встановлено договором.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Стаття 525 цього Кодексу забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, на підставі наданих належних і допустимих доказів, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 допущено неналежне виконання умов договору перед позивачем за послуги розподілу природного газу за період 01.10.2023 по 30.09.2025 в розмірі 1050,01 грн, тому така заборгованість підлягає стягненню, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Судом першої інстанції правильно застосувані норми Закону України «Про ринок природного газу», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Цивільного кодексу України, Кодексу газорозподільних систем та Типового договору розподілу природного газу, оскільки саме сукупність зазначених нормативно-правових актів регулює спірні правовідносини. При цьому Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає загальні права та обов`язки споживача щодо оплати житлово-комунальних послуг, тоді як спеціальний порядок укладення договору розподілу природного газу та виникнення відповідних прав і обов`язків визначений Кодексом ГРМ, отже колегія суддів приходить до висновку, що є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що правовідносини сторін регулюються лише Кодексом газорозподільних систем та нормами Цивільного кодексу України щодо договору про надання послуг, а суд першої інстанції застосував норми, які не регламентують діяльність газорозподільних систем. 
Також, спростовуються матеріалами справи і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що договір розподілу природного газу набув чинності лише з моменту підписання ним заяви-приєднання 23.12.2024, оскільки п. 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору є не лише повернення підписаної заяви-приєднання, а й сплата рахунка оператора ГРМ або документально підтверджене споживання природного газу.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з електронного реєстру платежів, особовий рахунок № НОМЕР_1 , за період 2, період 2024, ОСОБА_1 сплатив 05.03.2024 за послугу розподілу природного газу кошти у розмірі 165,80 грн (а.с. 17), крім того відповідачем не долучено доказів про те, він подавав позивачу заяву про розірвання договору розподілу природного газу, чи про механічне від`єднання від газорозподільної системи, тому підстав не надавати послугу розподілу природного газу споживачу у Оператора ГРМ не було.
Крім того, безпідставними є посилання ОСОБА_1 в скарзі щодо того, що у нього наявна переплата у розмірі 1088,11 грн, оскільки переплата стосується постачальника природного газу, а не оператора ГРМ, тобто заборгованість за послугу розподілу природного газу, що надається оператором газорозподільної системи, що підтверджується наданими квитанціями (а.с. 69), отже, є обґрунтованими доводи відзиву, з якими погоджується колегія суддів.
Колегія суддів погоджується з доводами відзиву позивача щодо того, що відповідачем не заперечувалось і не спростовано належними і допустимими доказами наявність чи відсутність газового газоспоживного обладнання (опалювальний котел з функцією водонагрівача, ПГ-4, прилад обліку газу) у його домоволодінні, а також подавалась заява про зміну газоспоживчого обладнання до оператора ГРМ, а отже у позивача відсутні підстави встановлювати обсяг річної замовленої потужності в меншому обсязі, ніж передбачено Кодексом ГРМ, тобто менше ніж 314 куб.м, як для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Судом першої інстанції зазначено, що згідно з даними по особовому рахунку позивача річна замовлена потужність на 2023 календарний рік складає 314,00 куб.м. Відповідно місячна вартість послуги з розподілу газу: з 01.01.2023 складає - (314,00 х 2,112) : 12 = 55,26 гривні; річна замовлена потужність на 2024 календарний рік складає 314,00 куб. м. Відповідно місячна вартість послуги з розподілу газу: з 01.01.2024 складає - (314,00 х 2,112) : 12 = 55,26 гривні; річна замовлена потужність на 2025 календарний рік складає 314,00 куб. м. Відповідно місячна вартість послуги з розподілу газу: з 01.01.2025 складає - (314,00 х 2,112) : 12 = 55,26 гривні.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив, що в порушення умов зазначеного договору відповідачем не в повному обсязі проведено оплату послугу розподілу природного газу за період з 01.12.2023 по 30.09.2025 внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 1 050,01 грн, що підтверджується даними по особовому рахунку № НОМЕР_1 абонента ОСОБА_1 (ЕІС код об`єкта 56XM41А739737343), а також відомостями про обсяги природного газу, що розподілені за адресою: АДРЕСА_2 , тому у позивача відсутні правові підстави для застосування іншого, меншого обсягу річної замовленої потужності, зокрема 39 куб. м, на якому наполягає відповідач, нарахування вартості послуг з розподілу природного газу виходячи з річної замовленої потужності у розмірі 314 куб. м є правомірним та таким, що відповідає вимогам Кодексу газорозподільних систем, доводи апеляційної скарги правильних висновків в цій частині не спростовують.
З врахуванням викладеного, не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції посилання ОСОБА_1 на звернення до Чернігівської філії ТОВ «Газорозподільчі мережі України» зі скаргою щодо рахунку за вересень 2024 року, де оператор самостійно приписав 1 куб.м газу, який він не споживав, а йому нарахована сума до сплати 7, 96 грн та заборгованість за аналогічні періоди.
Як і посилання, що 19.12.2024 на його адресу надійшов лист № ЧНФ/100/12.1-ВИХ-8796-24/114 з вимогою оплатити 552,63 грн, з якою він не погодившись та 06.01.2025 надіслав на адресу заявника вимогу про неправомірні дії газорозподільної мережі та надати розрахунок заборгованості.
Також, є необґрунтованими доводи, що відповідно до акту № 15440 обстеження / контрольного огляду вузла обліку побутового споживача, складеного 23.12.204 о 13:05, за яким комісія встановила, що у квартирі споживача за адресою АДРЕСА_1 ніхто не проживає, втручання в роботу лічильника не встановлено, лічильник працює правильно, на лічильнику відсутні механічні пошкодження, а після складення акту від 18.07.2025 обстежено і підтверджено, що з 2017 року по 2025 рік показник лічильника не змінювався, а залишився на рівні 4473,46 м.куб, оскільки посилання в апеляційній скарзі на відсутність фактичного споживання, як і доводи про відсутність договору про надання послуг розподілу (доставки) природного газу за період з 01.12.2023 по 23.12.2024, враховуючи користування послугами у спірний період, не можуть бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, як зменшення нарахування вартості послуг з розподілу природного газу виходячи з річної замовленої потужності.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20, постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 717/341/21та у постанові Великої Палати Верховного суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 08.07.2026.

Головуючий Судді