ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року 
м. Київ

справа №160/7492/26
адміністративне провадження № К/990/30362/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В., 
суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Селянського (Фермерського) господарства «ТАРНАВА» на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2026 року (головуючий суддя Малиш Н.І., судді Баранник Н.П., Щербак А.А.) у справі за позовом Селянського (Фермерського) господарства «ТАРНАВА» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними наказів та акта, зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
27 березня 2026 року Селянське (Фермерське) господарство «ТАРНАВА» (далі - С(Ф)Г «ТАРНАВА») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС у Дніпропетровській області), в якому просило: 
визнати протиправними та скасувати накази ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 4 березня 2026 року №1220-п «Про проведення фактичної перевірки С(Ф)Г «ТАРНАВА»» (ЄДРПОУ 21925788), від 19 березня 2026 року №1551-п «Про проведення фактичної перевірки С(Ф)Г «ТАРНАВА»» (ЄДРПОУ 21925788) та зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області утриматись від видання наказів про проведення фактичної перевірки С(Ф)Г «ТАРНАВА» (ідентифікаційний код в ЄДР:21925788) із підстави здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального за відсутності повноваження, яке засноване на положеннях законодавства України, що має бути реалізоване в ході проведення фактичної перевірки на підставі наказу;
визнати протиправними дії посадових осіб ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо складення Акта від 11 березня 2026 року №542/04-36-09-03/21925788 Про відмову від допуску представників контролюючого органу для проведення фактичної перевірки господарської одиниці СФГ «ТАРНАВА» (код ЄДРПОУ 21925788) за адресою: Дніпропетровська область, с. Магдалинівка, вул. Прозорова, буд. 46 та зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області утриматись від прийняття рішень на підставі Акта від 11 березня 2026 року №542/04-36-09-03/21925788 Про відмову від допуску представників контролюючого органу для проведення фактичної перевірки господарської одиниці СФГ «ТАРНАВА» (код ЄДРПОУ 21925788) за адресою: Дніпропетровська область, с. Магдалинівка, вул. Прозорова, буд. 46 або із посиланням на даний Акт чи викладені у ньому обставини;
визнати протиправними дії посадових осіб ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо складення Акта від 20 березня 2026 року №637/04-36-09-03/21925788 Про відмову від допуску представників контролюючого органу для проведення фактичної перевірки господарської одиниці СФГ «ТАРНАВА» (код ЄДРПОУ 21925788) за адресою: Дніпропетровська область, с. Магдалинівка, вул. Прозорова, буд. 46 та зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області утриматись від прийняття рішень на підставі Акта від 20 березня 2026 року №637/04-36-09-03/21925788 Про відмову від допуску представників контролюючого органу для проведення фактичної перевірки господарської одиниці СФГ «ТАРНАВА» (код ЄДРПОУ 21925788) за адресою: Дніпропетровська область, с. Магдалинівка, вул. Прозорова, буд. 46 або із посиланням на даний Акт чи викладені у ньому обставини.
Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову, а саме до набрання законної сили судовим рішенням за позовом, додатком до якого є дана заява, заборонити ГУ ДПС у Дніпропетровській області, а також іншим особам Державної податкової служби України (далі - ДПС України) здійснювати будь-які дії, спрямовані на анулювання та/або припинення дії ліцензії С(Ф)Г «ТАРНАВА» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР: 21925788), виданої на підставі Закону України «Про державне регулювання виробництво і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовується в електронних сигаретах, та пального», а саме: ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки, дата початку дії ліцензії: 23 березня 2026 року, реєстраційний номер ліцензії: 04360424202600256.
В обґрунтування заяви С(Ф)Г «ТАРНАВА» посилалося на те, що на підставі Акта від 20 березня 2026 року податковий орган може прийняти рішення про анулювання ліцензії на право зберігання пального. Припинення дії вказаної ліцензії може суттєво вплинути на ведення господарської діяльності позивача, а саме - може ускладнити чи унеможливити поновлення оскаржуваних прав або інтересів позивача, оскільки діяльність останнього з вирощування сільськогосподарських культур, яка є основним видом діяльності С(Ф)Г «ТАРНАВА», можлива лише за наявності відповідної ліценції, а тому припинення її дії призведе до повної зупинки всієї господарської діяльності, що у свою чергу, потягне за собою тяжкі наслідки у вигляді: неможливості провести посівну кампанію, неможливості забезпечити сільськогосподарську та інші техніку паливом, суттєвого погіршення фінансового стану підприємства у воєнний час; неможливості виплати заробітної плати співробітникам підприємства та сплати податків, несвоєчасного виконання договірних зобов`язань з контрагентами тощо. Вказує на те, що припинення дії наведеної ліцензії призведе до настання для позивача негативних наслідків в значних розмірах з огляду на неможливість, внаслідок позбавлення його права на здійснення передбаченої ліцензією діяльності, виготовлення продукції та її подальшої реалізації. Здійснення С(Ф)Г «ТАРНАВА» господарської діяльності напряму залежить від наявності чинної ліцензії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову до набрання законної сили судовим рішенням за позовом С(Ф)Г «ТАРНАВА» до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними наказів, Акта та зобов`язання вчинити певні дії, шляхом: зобов`язання ГУ ДПС у Дніпропетровській області, а також інших осіб ДПС України, утриматися від вчинення дій щодо прийняття розпорядження про анулювання ліцензії та/або щодо прийняття рішення про анулювання та/або припинення дії ліцензії С(Ф)Г «ТАРНАВА» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР: 21925788), виданої на підставі Закону України «Про державне регулювання виробництво і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовується в електронних сигаретах та пального», а саме: ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки, дата початку дії ліцензії: 23 березня 2026 року, реєстраційний номер ліцензії: 04360424202600256. У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
Частково задовольняючи вказану заяву суд першої інстанції дійшов до висновку, що наведені заявником обґрунтування свідчать про існування обставин, визначених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), як підстав для забезпечення позову, а саме: доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся. При цьому судом першої інстанції зазначено, що заборона ГУ ДПС у Дніпропетровській області, а також іншим особам ДПС України здійснювати будь-які дії, спрямовані на анулювання та/або припинення дії ліцензії С(Ф)Г «ТАРНАВА» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР: 21925788), виданої на підставі Закону України «Про державне регулювання виробництво і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовується в електронних сигаретах та пального», а саме: ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки, дата початку дії ліцензії: 23 березня 2026 року, реєстраційний номер ліцензії: 04360424202600256 носить тимчасовий характер, не є тотожним його скасуванню та не є фактичним вирішенням спору по суті.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2026 року апеляційну скаргу ГУ ДПС у Дніпропетровській області задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви С(Ф)Г «ТАРНАВА» відмовлено.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні заяви суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів прийняття рішень про анулювання ліцензії. Суд першої інстанції обмежився висновком, що у разі прийняття відповідачем або вчинення іншими особами дій щодо анулювання ліцензії фактично призведе до позбавлення позивача права на здійснення діяльності. При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, заявник не надав доказів на підтвердження своїх доводів, а лише їх навів. Жодних доказів про наявність земельних ділянок, що використовується позивачем, документів щодо основних засобів матеріали справи не містять. Як не містять доказів того, що неможливо буде провести посівну компанію. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому. Матеріалами справи не підтверджено посилання С(Ф)Г «ТАРНАВА» на те, що невжиття судом заходів забезпечення позову створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та його інтересам або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду цієї справи.
Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням апеляційної інстанції, С(Ф)Г «ТАРНАВА» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року залишити в силі.
Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою С(Ф)Г «ТАРНАВА» на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2026 року. Витребувано з Дніпропетровського окружного адміністративного суду справу.
Підставою для відкриття касаційного провадження у справі є оскарження судового рішення, зазначеного у частині другій статті 328 КАС України та посилання скаржника у касаційній скарзі на порушення судом норм процесуального права. 
Зокрема обґрунтовуючи касаційну скаргу, позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував норми права, а саме статтю 150 КАС України, без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 23 травня 2025 року у справі №420/31410/24; від 14 грудня 2021 року у справі №240/16920/21, від 15 квітня 2022 року у справі №440/6755/21, від 13 липня 2022 року у справі №240/26736/21, від 11 січня 2023 року у справі №640/10679/22, від 28 січня 2026 року у справі №420/24135/25.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів прийняття відповідачем рішень про анулювання ліцензії.
Проте, на думку позивача, судом не враховано, що саме задля запобігання анулюванню ліцензії і було подано заяву про забезпечення позову, оскільки вже після її анулювання позивача буде позбавлено можливості вести господарську діяльність. Процесуальними правилами прямо передбачено забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, а отже в даному випадку в тому й полягає забезпечення позову, що воно попереджає вчинення відповідачем дій із анулювання ліцензії.
За вказаних обставин, посилання суду на неприйняття рішень про анулювання ліцензії є беззмістовними та ґрунтуються на нерозумінні судом апеляційної інстанції інституту забезпечення позову.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області, скориставшись своїм правом надало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення зазначило, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін. 
Зокрема контролюючий орган у відзиві зазначив, що заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватися належними доказами.
У даному випадку, в заяві про забезпечення позову не йдеться про ефективний захист саме порушених прав від рішень, дій чи бездіяльності ГУ ДПС у Дніпропетровській області, за захистом яких позивач звернувся до суду, з огляду на що відсутні підстави забезпечення позову, передбачені пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України.
Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.
Із заяви С(Ф)Г «ТАРНАВА» про забезпечення позову, не вбачається зазначення конкретних обставин, що можуть ускладнити в майбутньому поновлення порушених (оспорюваних) прав та інтересів позивача, за захистом яких він звертається до суду.
На час звернення до суду з позовом і постановлення ухвали судом першої інстанції про забезпечення позову не існувало очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі рішення по суті заявлених вимог, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь заявника.
Самі по собі акти фактичних перевірок, без прийняття контролюючим органом рішення на їх підставі, не створюють для С(Ф)Г «ТАРНАВА» жодних негативних наслідків.
Як правильно зауважив суд апеляційної інстанції, всі доводи позивача зводяться до можливих у майбутньому порушень його прав, тобто фактично до припущень. Можливі у майбутньому порушення прав позивача, які ще не наступили взагалі і невідомо, чи настануть у подальшому, не є самостійною і достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову.
Намагання позивача за рахунок судових рішень уникнути контрольно-перевірочних заходів та результатів їх реалізації в аспекті вимог Закону України від 18 червня 2024 року № 3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» ніяким чином не засвідчує реальність дійсно порушених його прав та інтересів у спірних правовідносинах. 
Судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що позивачем жодним чином не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він має звернутися до суду.
Справа №160/7492/26 надійшла до Верховного Суду 3 серпня 2026 року.
Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норм процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частинами першою та другою статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
За приписами частини другої статті 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Відповідно до частини шостої статті 154 КАС України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області 19 березня 2026 року прийнято наказ №1551-п про проведення фактичної перевірки С(Ф)Г «ТАРНАВА» за адресою: Дніпропетровська область, с. Магдалинівка, вул. Прозорова, буд. 46 з питань дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Період діяльності, який буде перевірятися: з 1 січня 2025 року по дату закінчення перевірки. Перевірку наказано розпочати з 19 березня 2026 року, тривалість не більше 10 діб. Контролюючим органом оформлені направлення на проведення фактичної перевірки від 19 березня 2026 року №2310, 2311.
20 березня 2026 року податковим органом складено Акт від №637/04-36-09-03/21925788 про відмову від допуску представників контролюючого органу до проведення фактичної перевірки господарської одиниці С(Ф)Г «ТАРНАВА» (код ЄДРПОУ 21925788) за адресою: Дніпропетровська область, с. Магдалинівка, вул. Прозорова, буд. 46. Підставою для складання цього Акту стала відмова позивача у допуску представників контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.
Реалізація перевірки, призначеної на підставі спірного наказу, станом на дату розгляду питання про забезпечення позову у цій справі не відбулася. 
Як уже було зазначено вище, задовольняючи заяву С(Ф)Г «ТАРНАВА» про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із ймовірності унеможливлення чи ускладнення поновити порушені прав позивача у разі вирішення спору на його користь.
Однак, такий висновок суд зробив без встановлення конкретних обставин, які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення для поновлення порушених прав позивача в разі невжиття заходів забезпечення позову. Фактично, суд першої інстанції обґрунтував наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову настанням для позивача негативних наслідків в разі проведення перевірки на підстав спірного наказу, тоді як норма статті 150 КАС України пов`язує підстави забезпечення позову не з негативними наслідками, які настали або можливо настануть для позивача, який оскаржує рішення, дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, а з реальною можливістю виникнення таких обставин, які унеможливлять ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У свою чергу, судом апеляційної інстанції при скасуванні ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду обґрунтовано зауважено, що безумовно, рішення, дії та/чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень справляють певний вплив на правовий статус особи, щодо прав, свобод та/чи законних інтересів якої прийнято рішення, вчинена (невчинена) дія. Рішення, дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень можуть мати наслідки, які особа оцінює щодо себе негативно. Разом з тим, позивач не навів будь-яких прийнятних та переконливих обґрунтувань, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та/або витрат, що виключає можливість застосування заходів забезпечення позову в межах спірних правовідносин.
Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду апеляційної інстанції та не заперечує того, що забезпечення позову шляхом зупинення дії спірного наказу може убезпечити позивача від понесення ним майнових витрат (у разі необхідності оскарження податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами перевірки або як зазначає позивач про анулювання та/або припинення дії ліцензії), проте варто врахувати, що такі обставини в будь-якому випадку не визначені нормами статті 150 КАС України як безумовні підстави для забезпечення позову, а отже, не вказують і не можуть вказувати на очевидну протиправність адміністративного акта, який у спірних відносинах виданий у формі наказу.
Аналогічна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 8 травня 2025 року у справі №380/14124/24, від 22 січня 2025 року у справі №380/14216/24 та від 27 лютого 2025 року у справі №420/17645/24, від 5 червня 2025 року у справі №160/2225/24.
У постанові від 08 червня 2023 року у справі № 160/1140/23 Верховний Суд також звертав увагу, що можливі у майбутньому порушення прав позивача, які ще не настали взагалі, і невідомо, чи настануть у подальшому, не є самостійною і достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову.
Також необхідно зазначити, що оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Встановлена ж у судовому порядку незаконність проведення перевірки позивача унеможливлює виникнення правових наслідків такої, у тому числі, визначення за її наслідками зобов`язання податковим повідомленням-рішенням.
Такий підхід підтверджується послідовною практикою Верховного Суду, зокрема, але не виключно, постановами від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, від 14 січня 2021 року у справі №804/388/16, від 3 червня 2021 року у справі №822/1660/18, від 8 грудня 2021 року у справі №826/16212/18, від 25 січня 2022 року у справі №520/845/2020 та від 25 листопада 2022 року у справі №640/5640/19.
Враховуючи приписи статей 150, 151 КАС України та вище викладені висновки щодо їх застосування, колегія суддів касаційної інстанції, у контексті зазначених заявником доводів та встановлених судами попередніх інстанцій обставин цієї справи, погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що у справі, яка розглядається, заявником не доведено, а судом не встановлено і не підтверджено у передбаченому процесуальним законом порядку, наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою С(Ф)Г «ТАРНАВА». 
Таким чином, Верховний Суд вважає, що постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2026 року ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення заяви. Доводи та їх обґрунтування, викладені в касаційній скарзі, не спростовують та не впливають на вище наведені висновки, оскільки обраний позивачем і застосований судом першої інстанції спосіб забезпечення позову є неприйнятним у таких спорах. 
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Селянського (Фермерського) господарства «ТАРНАВА» залишити без задоволення, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач О.В.Білоус
Судді Н.Є.Блажівська
І.Л.Желтобрюх