ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року | Справа №160/19790/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ремез К.І. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 16» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

09.07.2026 за допомогою підсистеми "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 16» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати висновок (постанову/довідку) Військово-лікарської комісії КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ № 16» ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ при ІНФОРМАЦІЯ_3 від «19» червня 2026 року, відповідно до якого ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби;
- визнати протиправним і скасувати Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від «19» червня 2026 року, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 та виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19.06.2026 його було призвано на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 та направлено для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 . Підставою для призову слугував висновок військово-лікарської комісії від 19.06.2026, згідно з яким позивача визнано придатним до військової служби.
Позивач зазначив, що проведення медичного огляду мало виключно формальний характер: комісією не досліджено анамнез, не витребувано медичну документацію за місцем проживання та лікування, а також залишено поза увагою наявність захворювань органів дихання та серцево-судинної системи, підтверджених результатами комп`ютерної томографії органів грудної порожнини від 19.01.2026 № 62475 та електрокардіографічного дослідження.
На переконання позивача, за наявності таких результатів досліджень військово-лікарська комісія була зобов`язана направити його на додаткове обстеження в порядку п. 3.11 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, проте цього не зробила.
Позивач також зазначив, що оскаржувані акти індивідуальної дії йому під особистий підпис не вручалися, а адвокатські запити від 23.06.2026 та від 01.07.2026 залишені без задоволення, що позбавило його можливості самостійно долучити копії відповідних документів.
Щодо способу захисту позивач послався на те, що реалізація наказу про призов не позбавляє права на ефективний судовий захист, а повне відновлення порушеного права вимагає зобов`язання військової частини прийняти рішення про звільнення його від проходження військової служби та виключення зі списків особового складу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи з 10.08.2026 за наявними у справі матеріалами.
Відповідач-3 проти позову заперечував. У відзиві, поданому 16.07.2026, зазначив, що під час проведення медичного огляду 19.06.2026 членами комісії оглянуто наявну з 2020 року інформацію в електронній системі охорони здоров`я, де медичних записів про хронічні захворювання не виявлено, а позивач на момент огляду не мав при собі жодного медичного документа. За довідкою військово-лікарської комісії від 19.06.2026 № 2026-0619-1256-0553-3 позивачу встановлено діагноз і на підставі ст. 4в, 39в графи II Розкладу хвороб визнано придатним до військової служби.
Відповідач-3 послався на те, що визначення наявності діагнозу та ступеня придатності до військової служби є дискреційним повноваженням військово-лікарської комісії, у яке суд не вправі втручатися, а надання оцінки діагнозу на предмет його відповідності статтям Розкладу хвороб виходить за межі судового розгляду. Крім того, наголосив на тому, що позивач не оскаржив висновок комісії до військово-лікарської комісії вищого рівня, чим не дотримав встановленого порядку оскарження, та послався на постанову Верховного Суду від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 щодо незворотності процедури призову.
У відповіді на відзив від 22.07.2026 позивач зазначив, що відсутність записів в електронній системі охорони здоров`я за попередні роки не створює презумпції повного здоров`я та не звільняє комісію від обов`язку повноцінної діагностики, а звернення до військово-лікарської комісії вищого рівня є альтернативним правом, а не обов`язком особи.
Відповідач-2 проти позову заперечував. У відзиві, поданому 26.07.2026, зазначив, що на підставі поіменного списку військовозобов`язаних від 19.06.2026 №3281 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.06.2026 № 170 позивача зараховано до списків військової частини, прийнято на всі види забезпечення та призначено на посаду кулеметника; наказ реалізований, позивач прийняв посаду та приступив до виконання обов`язків військової служби.
Відповідач-2 наголосив на тому, що акт індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом виконання, не може бути скасований після його виконання, а законодавство не передбачає звільнення з військової служби у спосіб скасування наказу про призов. Крім того, зазначив, що 25.06.2026 позивач самовільно залишив місце розташування підрозділу і на військову службу не повернувся.
У відповіді на відзив від 28.07.2026 позивач зазначив, що принцип правової визначеності не поширюється на протиправні акти, та послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15.09.2020 у справі №469/1044/17. 
Щодо тверджень про самовільне залишення військової частини вказав, що відповідач-2 не надав ані наказу про призначення службового розслідування, ані акта за його результатами, ані витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідач-1 проти позову заперечував. У відзиві зазначив, що 19.06.2026 військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно зі співробітниками поліції проводилися заходи з оповіщення, під час яких встановлено особу позивача, який перебував у розшуку через неприбуття за повісткою. Позивачу було запропоновано проїхати до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, на що він дав власну згоду; будь-яких заходів примусу не застосовувалося. Того ж дня позивач пройшов військово-лікарську комісію, був визнаний придатним до військової служби, у встановленому порядку не заброньований і не має права на відстрочку, у зв`язку з чим прийнято рішення про його призов.
У відповіді на відзив від 05.08.2026 позивач зазначив, що надані самим відповідачем-1 докази містять хронологічну суперечність: наказ про призов підписано кваліфікованим електронним підписом 19.06.2026 о 13:53, тоді як довідка про доставлення фіксує доставлення о 14:34, тобто на 41 хвилину пізніше. Крім того, позивач послався на те, що доставлення працівником поліції є заходом примусу, який виключає добровільну явку, а доказів належного вручення повістки відповідач-1 не надав.
Заперечень на відповідь на відзив учасниками справи не подавалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) з 09.09.2005, що підтверджується обліковою карткою до військового квитка.
Як вбачається з повістки № 7461622, виданої ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивачу належало з`явитися 01.06.2026 о 09:00 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою уточнення даних. Дата накладення кваліфікованого електронного підпису - 19.05.2026.
Судом встановлено, що доказів вручення позивачу зазначеної повістки в порядку, визначеному Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, матеріали справи не містять.
Згідно з довідкою про доставлення (супроводження) громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки позивача доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 19.06.2026 о 14:34 працівником поліції Муравйовим. У графі «Порушення ВО» зазначено: «Порушення ВО з 11.06.2026 по 10.06.2027 коментар: Особу доставлено. Скасовано автоматично», у графі «Примітка» - «Направлений на ВЛК». Графа для підпису посадової особи територіального центру комплектування та соціальної підтримки не заповнена.
Відповідно до направлення від 19.06.2026 № 7939647, виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 за підписом ОСОБА_2 , позивача направлено для визначення придатності до військової служби до голови військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 ; медичний огляд мав відбутися на базі Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 16» Дніпровської міської ради. Дата початку медичного огляду - 19.06.2026.
Як вбачається з картки обстеження та медичного огляду № 7939647, 19.06.2026 позивача оглянуто терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, отоларингологом, дерматовенерологом і психіатром; проведено флюорографію органів грудної клітки та електрокардіографію. Водночас у графі 8 «Результати додаткових методів обстеження» внесено відомості лише щодо групи крові та резус-фактора; щодо загального аналізу крові, загального аналізу сечі, біохімічного аналізу крові (вміст білірубіну, АЛТ, загального білка) та серологічного аналізу крові на ВІЛ, антиген до вірусу гепатиту B, антитіла до вірусу гепатиту C і реакцію мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном дати та результати досліджень не зазначені. Графа 10 «Підпис обстежуваного» не заповнена.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 19.06.2026 № 2026-0619-1256-0553-3 позивачу встановлено діагноз за кодами B18.2 та I11.9 і на підставі ст. 4в, 39в графи II Розкладу хвороб визнано придатним до військової служби. У довідці зазначено, що медичний огляд проведено військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_6 . Графа «Відмітка про ознайомлення з постановою ВЛК» не заповнена.
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 19.06.2026 № 3 позивача, згідно з поіменним списком № 3281 від 19.06.2026, призвано на військову службу під час мобілізації та відправлено до Військової частини НОМЕР_1 . У витягу зазначено: «АІТС «Оберіг», Підписано: ТВО начальника ОСОБА_2 , 19.06.2026 13:53».
Судом встановлено, що час накладення кваліфікованого електронного підпису на наказ про призов (19.06.2026, 13:53) передує часу доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 (19.06.2026, 14:34) на 41 хвилину.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.06.2026 № 170 позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 і призначено кулеметником 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону з 19.06.2026.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.06.2026 № 176 позивача визнано таким, що під час перевірки особового складу не виявлений у розташуванні підрозділу 25.06.2026, чим самовільно залишив військову частину; призупинено грошове та інші види забезпечення з 25.06.2026. Підстава – рапорт командира стрілецького батальйону від 25.06.2026 № 24276/р.
На підтвердження стану здоров`я позивач надав висновок комп`ютерної томографії органів грудної порожнини від 19.01.2026 № 62475, складений у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Євро Сервіс Україна», та результати електрокардіографічного дослідження, проведеного у Комунальному підприємстві «Магдалинівська центральна лікарня».
Листом ІНФОРМАЦІЯ_7 від 29.06.2026 № 187/1/3043 на адвокатський запит від 23.06.2026 № 9012 повідомлено, що позивача призвано за мобілізацією до лав Збройних Сил України 19.06.2026 до військової частини НОМЕР_1 .
Доказів того, що позивачу вручалася повістка про виклик для проходження медичного огляду, а також доказів ознайомлення позивача з висновком військово-лікарської комісії та з наказом про призов матеріали справи не містять.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до пункту 2 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі – Порядок № 560), на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі – Закон №3543-XII).
Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з пунктом 81 Порядку № 560 призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до п. 3.1 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку № 560, військово-лікарською комісією при територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності. Військово-лікарська комісія заводить на кожного військовозобов`язаного картку обстеження та медичного огляду.
Відповідно до абзацу першого пункту 3.4 глави 3 розділу II Положення № 402 під час огляду військовозобов`язаних їм проводиться загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, серологічний аналіз крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), поверхневий антиген до вірусу гепатиту «В» (HbsAg), загальні антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном або загальні антитіла до блідої трепонеми (RW); визначається група крові та резус-належність, проводяться рентгенологічне обстеження органів грудної клітки, ЕКГ. Інші дослідження проводяться за показаннями.
За абзацом другим пункту 3.4 глави 3 розділу II Положення № 402 направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень здійснюється лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних.
Згідно з абзацом третім пункту 3.4 глави 3 розділу II Положення № 402 лікарі, які включаються до складу військово-лікарської комісії із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в електронній системі охорони здоров`я та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до електронної системи охорони здоров`я відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.
Відповідно до п. 3.11 глави 3 розділу II Положення № 402 у разі коли лікарям важко остаточно визначити стан здоров`я військовозобов`язаного, він направляється на додаткове обстеження.
За приписами п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд виходить з того, що предметом судового розгляду у цій справі є не медична оцінка стану здоров`я позивача і не правильність застосування військово-лікарською комісією конкретних статей Розкладу хвороб, а дотримання відповідачами встановленої законом процедури направлення на медичний огляд, його проведення та прийняття рішення про призов.
Судом встановлено, що передбачену пунктом 2 Порядку № 560 послідовність дій відповідачем-1 дотримано не було.
Так, призову на військову службу під час мобілізації підлягає військовозобов`язаний, якого визнано придатним до військової служби за станом здоров`я відповідно до висновку військово-лікарської комісії. Отже, висновок військово-лікарської комісії є передумовою прийняття рішення про призов, а не його наслідком.
Водночас наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.06.2026 № 3 про призов позивача підписано кваліфікованим електронним підписом о 13:53, тоді як довідка про доставлення фіксує прибуття позивача до цього ж територіального центру комплектування та соціальної підтримки о 14:34. 
Отже, на момент прийняття рішення про призов позивач не лише не пройшов медичного огляду, а й фізично не перебував у приміщенні відповідача-1.
Належних і допустимих доказів, які б спростовували цю розбіжність або пояснювали її, відповідач-1 суду не надав, попри те, що обидва документи надані ним особисто.
Суд враховує також, що доказів вручення позивачу повістки, неприбуття за якою стало підставою для оголошення його в розшук, матеріали справи не містять. Наявна у справі повістка № 7461622 видана іншим територіальним центром комплектування та соціальної підтримки - ІНФОРМАЦІЯ_5 , передбачала явку 01.06.2026 у м. Верхньодніпровськ і мала на меті уточнення даних, а не проходження медичного огляду; розписка про її вручення не заповнена.
Щодо проведення медичного огляду суд зазначає таке.
Із картки обстеження та медичного огляду № 7939647 вбачається, що з переліку передбачених нею додаткових методів обстеження фактично внесено результат лише одного дослідження – визначення групи крові та резус-фактора. Дати і результати загального аналізу крові, загального аналізу сечі, біохімічного та серологічного аналізів крові у картці відсутні.
Разом з тим, встановлений позивачу діагноз за кодом B18.2 (хронічний вірусний гепатит C) за своїм змістом ґрунтується на результатах серологічного дослідження крові, відомості про яке до картки не внесені. 
Наведені дослідження не є факультативними. Абзац перший пункту 3.4 глави 3 розділу II Положення № 402 приписує проводити їх кожному військовозобов`язаному під час медичного огляду, а серологічний аналіз крові на загальні антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV) названий у ньому прямо. Направлення для проведення таких досліджень за абзацом другим цього ж пункту здійснюється лікарями, які залучаються до проведення медичного огляду, а отже, їх непроведення не може бути поставлене у вину військовозобов`язаному.
За таких обставин суд позбавлений можливості встановити, на підставі яких саме об`єктивних даних військово-лікарською комісією визначено діагноз і, відповідно, ступінь придатності позивача до військової служби.
Крім того, графа 10 картки обстеження та медичного огляду, у якій обстежуваний засвідчує повноту наданої ним інформації про стан свого здоров`я, не заповнена, а у довідці військово-лікарської комісії від 19.06.2026 не заповнена відмітка про ознайомлення позивача з постановою комісії. 
Отже, відповідачами не доведено, що позивачу було забезпечено можливість повідомити про наявні захворювання та надати медичні документи, а так само не доведено, що він був ознайомлений із прийнятим щодо нього рішенням.
Суд враховує, що відповідно до п. 3.11 глави 3 розділу II Положення № 402 обов`язок направити особу на додаткове обстеження у разі, коли лікарям важко остаточно визначити стан її здоров`я, покладено саме на військово-лікарську комісію. Виконання цього обов`язку не залежить від того, чи надала особа медичні документи, оскільки згідно з абзацом третім пункту 3.4 глави 3 розділу II Положення № 402 лікарі ознайомлюються з медичними записами в електронній системі охорони здоров`я самостійно.
Сукупність наведених обставин - видання наказу про призов до фактичного прибуття особи та до проходження нею медичного огляду, відсутність доказів вручення повістки, неповнота картки обстеження та медичного огляду, незаповнення граф про підпис обстежуваного та про ознайомлення з постановою комісії - свідчить про те, що медичний огляд позивача і рішення про його призов були оформлені без дотримання встановленої законом процедури.
Отже, висновок військово-лікарської комісії від 19.06.2026 № 2026-0619-1256-0553-3 та наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.06.2026 № 3 у частині призову позивача прийняті необґрунтовано у розумінні п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Щодо доводів відповідача-3 про недотримання позивачем порядку оскарження висновку військово-лікарської комісії до комісії вищого рівня суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові Касаційного адміністративного суду від 26.02.2025 у справі №240/13173/22, за яким недотримання особою передбаченої Положенням № 402 процедури оскарження результатів медичного огляду є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Водночас цей висновок сформовано за іншими фактичними обставинами: у зазначеній справі оскаржувалося рішення госпітальної (гарнізонної) військово-лікарської комісії щодо військовослужбовця, для перегляду якого Положенням № 402 передбачено звернення до штатної військово-лікарської комісії регіону та до Центральної військово-лікарської комісії, а предметом перевірки були встановлений діагноз і причинний зв`язок захворювань.
У цій справі оскаржується довідка військово-лікарської комісії при територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, прийнята щодо військовозобов`язаного. Пунктом 3.8 глави 3 розділу II Положення № 402 обов`язкову перевірку військово-лікарською комісією обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки передбачено для постанов про непридатність та про тимчасову непридатність до військової служби; для постанови про придатність до військової служби такої перевірки як обов`язкового етапу не встановлено. Пункт 79 Порядку № 560 відносить до повноважень Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України розгляд скарг громадян щодо рішень військово-лікарських комісій, проте обов`язкового досудового порядку врегулювання спору не запроваджує.
Крім того, у пункті 80 постанови від 26.02.2025 у справі №240/13173/22 Верховний Суд зазначив, що, розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень військово-лікарських комісій, суд вправі перевірити їх законність у межах дотримання процедури прийняття таких. Предметом розгляду у цій справі є саме дотримання процедури медичного огляду, а не оцінка підставності медичних висновків.
Отже, звернення до військово-лікарської комісії вищого рівня є правом особи, а не обов`язковою передумовою звернення до суду; обов`язкового досудового порядку врегулювання цієї категорії спорів законом не встановлено. За таких обставин суд відхиляє зазначені доводи як безпідставні.
Щодо доводів відповідача-3 про дискреційний характер повноважень військово-лікарської комісії суд зазначає, що вони не спростовують висновків суду. Суд не надає оцінки правильності встановленого позивачу діагнозу та не вирішує питання про ступінь його придатності до військової служби. Предметом перевірки є дотримання процедури, а дискреція суб`єкта владних повноважень не звільняє його від обов`язку діяти у спосіб, встановлений законом.
Щодо тверджень відповідача-2 про самовільне залишення позивачем військової частини суд зазначає, що ця обставина не входить до предмета доказування у цій справі та не впливає на оцінку правомірності висновку військово-лікарської комісії і наказу про призов, прийнятих до 25.06.2026.
Щодо доводів відповідача-2 про те, що наказ про призов є актом індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом виконання, а тому не може бути скасований, суд зазначає таке. Вичерпання актом індивідуальної дії своєї дії внаслідок виконання не позбавляє суд повноваження перевірити правомірність такого акта, а особу - права на судовий захист, гарантованого статтями 55, 124 Конституції України. Правового висновку про неможливість визнання протиправним та скасування наказу про призов, який реалізовано, Верховний Суд не формулював; зокрема, у постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 такі мотиви не наводилися. Наслідки, які настали після видання наказу про призов, суд ураховує при вирішенні питання про належний спосіб захисту порушеного права.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача від проходження військової служби та виключити його зі списків особового складу суд зазначає таке.
Постановою від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформував висновок про те, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу, шляхом її звільнення.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд також враховує, що перелік підстав звільнення з військової служби під час мобілізації, на особливий період, визначений ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII, є вичерпним і не містить такої підстави, як скасування судом наказу про призов. Водночас за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, підлягає звільненню з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, а глава 6 розділу II Положення № 402 передбачає порядок медичного огляду військовослужбовців.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача від проходження військової служби та виключити його зі списків особового складу задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими частково.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Правило пропорційного стягнення судового збору стосується вимог майнового характеру, тоді як заявлений позов містить вимоги немайнового характеру.
Судом встановлено, що за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 996,00 грн, що підтверджується квитанцією про сплату від 09.07.2026. Позовну заяву подано до суду в електронній формі через підсистему «Електронний суд».
За абзацом другим частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 цього Закону ставка судового збору за подання фізичною особою до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за частиною 3 статті 4 цього Закону при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. З урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого з 1 січня 2026 року статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» у розмірі 3 328,00 грн, ставка судового збору за одну вимогу немайнового характеру становить 1 064,96 грн.
Позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру, дві з яких задоволено. Отже, відшкодуванню підлягає судовий збір, сплачений за задоволені вимоги, у розмірі 2 129,92 грн, з них за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 - 1 064,96 грн та за рахунок бюджетних асигнувань Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 16» Дніпровської міської ради - 1 064,96 грн.
Судовий збір у розмірі 801,12 грн сплачено позивачем понад установлений законом розмір ставки та може бути повернутий за його клопотанням у порядку, встановленому пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 7 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 16» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати висновок (довідку) військово-лікарської комісії від 19.06.2026 № 2026-0619-1256-0553-3, відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано придатним до військової служби.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 19.06.2026 № 3 в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до Військової частини НОМЕР_1 .
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1 064,96 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 16» Дніпровської міської ради (49069, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, 19, код ЄДРПОУ 01984624) судовий збір у розмірі 1 064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез