ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1896/26  Номер провадження 33/814/581/26	Головуючий у 1-й інстанції Пальчик О. О.  Доповідач ап. інст. Захожай О. І.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Захожай О.І.
при секретарі – Лисенко О.Ю.
за участю:
захисника-адвоката Ковальчука О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Ковальчука О.М., який діє в інтересах особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 на постанову Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 26 березня 2026 року,-
встановив:
Цією постановою 
ОСОБА_1 , працюючого директором ПП «Євроліфт», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-3 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 85 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665,60 грн. в дохід держави.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 вчинив правопорушення невиконання законних вимог посадових осіб контролюючих органів:1. п. 73.3.3, п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, внаслідок ненадання в повному обсязі документів (інформації) на запит контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня наступного за днем отримання запиту; 2. пп.16.1.5, пп.16.1.7, пп.16.1.15 п. 16.1. ст. 16, п. 44.5 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, внаслідок не надання первинних документів та їх копій, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку необхідних для проведення перевірки, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 163-3 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник Ковальчук О.М. просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити.
Вказує, що підприємством ПП «ЄВРОЛІФТ» на вимогу ГУ ДПС у Полтавській області було передано повний пакет документів, що знаходяться у розпорядженні підприємства.
Разом з цим, ще близько 3 томів документів було вилучено працівниками податкової поліції, однак все це було проігноровано перевіряючими ГДІ відділу позапланових перевірок ризикових платників та аналізу податкової інформації.
Повідомляє, що ГУ ДПС в Полтавській області неодноразово повідомлялось, що документи ТОВ «Будівельна компанія "БУДСЕРВІСГРУП» за травень 2019 року були вилучені відповідно до ухвали Київського районного суду м.Полтави справа №552/959/19.
Стверджує, що факт виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами виключає наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-3 КУпАП.
Інші учасники, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду, в призначене судове засідання не прибули, клопотання про відкладення апеляційного перегляду справи не подавали, про причини неявки апеляційний суд не повідомили, що узгоджується з вимогами ст.294 КУпАП та не є перешкодою для проведення судового розгляду.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Відповідно до ст. 14 КУпАП, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Диспозиція ч. 1 ст. 163-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення за невиконання керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій, включаючи установи Національного банку України, комерційні банки та інші фінансово-кредитні установи, законних вимог посадових осіб податкових органів, перелічених у підпунктах 20.1.3,20.1.24,20.1.30,20.1.31пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України.
Вважаючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.163-3КУпАП, доведеною, місцевий суд послався на протокол про адміністративне правопорушення №1592 від 26.02.2026 року, акт про результати перевірки та інші матеріали справи у їх сукупності.
Однак, суд апеляційної інстанції, не може погодитися з висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.
У даному випадку, в протоколі про адміністративне правопорушення №1592 від 26 лютого 2026 року, зазначено, що посадова особа ОСОБА_1 – директор ПП «Євроліфт» вчинив правопорушення невиконання законних вимог посадових осіб контролюючих органів:1. п. 73.3.3, п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, внаслідок ненадання в повному обсязі документів (інформації) на запит контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня наступного за днем отримання запиту; 2. пп.16.1.5, пп.16.1.7, пп.16.1.15 п. 16.1. ст. 16, п. 44.5 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, внаслідок не надання первинних документів та їх копій, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку необхідних для проведення перевірки.
Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.
Однак, з протоколу про адміністративне правопорушення №1592 від 26 лютого 2026 року, який складений щодо ОСОБА_1 неможливо зробити висновок про об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, а в матеріалах справи наявний акт перевірки від 02.01.2026 №20/16-31-07-02-01/32738279 на підставі якого і було складено протокол.
З матеріалів справи вбачається, що на вимогу ГУ ДПС України в Полтавській області посадовими особами ПП «ЄВРОЛІФТ» неодноразово надавались відповіді, в яких повідомлялось, що документи по ТОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА БУДСЕРВІСГРУП» (код 42545226) за травень 2019 року були вилучені відповідно до ухвали Київського районного суду м.Полтави справа №552/959/19 заступником начальника третього ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області Пшеничною В.А. по кримінальному провадженню за №42018171090000055 від 14.03.2018 із залишенням протоколу обшуку від 02.06.2021 на 9 арк. та знаходяться в матеріалах справи том №4 Акт прийому-передачі за травень 2019 року з печатками та підписами ТОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА БУДСЕРВІСГРУП» та ПП «ЄВРОЛІФТ».
При цьому в самому Акті №1530/16-31-07-02-01/32738279 від 26.12.2025 не зазначено, які саме документи платником податків не надано.
Будь-яких інших фактичних даних про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-3 КУпАП, матеріали справи не містять.
Апеляційний суд вважає, що у порушення вимог ст.283 КУпАП місцевим судом не викладено опис обставин адміністративного правопорушення, установленого під час розгляду справи в розумінні диспозиції ч.1 ст.163-3 КУпАП.
У даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.163-3 КУпАП, у тому розумінні, як викладено в протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваному судовому рішенні.
Так, обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251 і ст. 280 КУпАП).
При цьому суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.
Прийняття суддею суду першої інстанції необґрунтованого та невмотивованого рішення є безумовною підставою для його скасування через порушення норм процесуального права, оскільки право на отримання належним чином умотивованого судового рішення є процесуальним елементом і складовою «права на справедливий суд», гарантованого ст. 6 Конвенції та національним законодавством України, які містить гарантії справедливого судочинства. «Право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).
Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Таким чином, спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Враховуючи наведене, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів які б підтверджували факт невиконання ОСОБА_1 законних вимог посадових осіб податкових органів, оскільки останній йшов на співпрацю з контролюючим органом та надавав відповіді, однак податковий орган вказане не врахував, що свідчить про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 163-3 КУпАП.
За таких обставин, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи та дав їм неналежну правову оцінку, що призвело до помилкового висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката Ковальчука О.М. підлягає задоволенню, а постанова судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 26 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-3 КУпАП - скасуванню із закриттям провадження по справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Ковальчука О.М., який діє в інтересах особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1  - задовольнити.
Постанову судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 26 березня 2026 - скасувати.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.163-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Полтавського апеляційного суду О.І. Захожай