МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2026 р.  	№ 400/12522/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, 	

про	визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач) та просить суд:
-визнати протиправними дiї Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії відповідно до статті 40 Закону України від 09.07.2023 l058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» iз застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2022, 2023 та 2024 роки, починаючи з 01.10.2025 року.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 відповідно до статті 40 Закону України від 09.07.2023 № l058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» iз застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2022, 2023 та 2024 роки, починаючи з 01.10.2025 року.
На обґрунтування своїх вимог, позивач вказує на те, що йому з 09.08.2022 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 01.10.2025 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак відповідач обчислив пенсію за віком, застосувавши норми частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058) як перехід з одного виду пенсії на інший, застосувавши показник середньої заробітної плати за 2019-2021 роки. На переконання позивача, зазначене призвело до порушення його прав, оскільки при призначенні пенсії за віком відповідач повинен був керуватися частиною 2 статті 40 Закону № 1058 iз застосуванням показника середньої заробiтної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено cтpaxoвi внески за 2022-2024 роки. 
Відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. В письмовому відзиві зазначив про правомірність своїх дій при перерахунку пенсії, спираючись на те, що переведення з одного виду пенсії на інший є зміною виду пенсії. Оскільки право на призначення пенсії вже було реалізоване позивачем, то відсутні підстави для повторного призначення одного і того ж виду пенсії, в межах одного і того ж закону із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2022-2024 роки.
Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Позивач з 09.08.2022, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII (далі - Закон №1788).
Після досягнення 60-річного віку, позивач звернувся до Пенсійного із заявою про призначення пенсії за віком.
З 01.10.2025 на підставі заяви позивачку переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.
При цьому, пенсію позивачу обчислено відповідачем, з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2019-2021 роки.
На переконання позивача, при призначенні пенсії за віком відповідач мав застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено cтpaxoвi внески за 2022-2024 роки. 
Не погодившись із діями відповідача щодо обрахунку пенсії, позивач звернувся до суду з позовом.
Суд вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступного.
Суд зазначає, що Закон № 1058 визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Закон № 1058, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно частини 2 статті 40 Закон № 1058, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:
Зп заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;
Зс середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;
Ск сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1+ Кз2+ Кз3+ ... + Кзп);
К страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Тобто, за загальним правилом передбаченим частиною 2 статті 40 Закону № 1058, при обчисленні заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховується, серед іншого середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Згідно з пунктом 2, 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом № 1788. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію (…) за вислугу років.
Водночас частина 3 статті 45 Закону № 1058 установлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що частиною 3 статті 45 Закону № 1058 установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058.
Однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2022-2024 роки.
Суд звертає увагу, що позивачу первісно було призначено пенсію за вислугу, відповідно до Закону № 1788, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.
Для призначення пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058, позивач звернувся вперше у жовтні 2025 року.
Статтею 7 Закону № 1788 передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Згідно з пунктом 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки.
Отже, при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку Закону № 1788, до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону № 1058, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно Закону № 1058.
Суд зазначає, що Верховний Суд України у постанові від 29.11.2016 року у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15) висловив правову позицію стосовно того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини 3 статті 45 Закону № 1058.
Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року у справі № 876/5312/17.
Беручи до уваги те, що до переходу на пенсію відповідно до Закону № 1058 позивач не користувався жодним з видів пенсії, передбачених Законом № 1058, призначення відповідачем йому пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 з жовтня 2025 року відбулося вперше.
У цьому разі при призначенні пенсії вперше за Законом № 1058 для розрахунку пенсії має враховуватися показник середньої заробітної плати за три останні календарні роки, що передують року призначення пенсії вперше за цим Законом.
Тому в даному випадку відповідач мав призначити позивачу пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023 та 2024 роки, оскільки показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення вперше пенсії за Законом № 1058.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно та протиправно не застосував при обчисленні пенсії позивача, згідно із Законом № 1058, середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023 та 2024 роки, тобто показника середньої заробітної плати, який має враховуватися за три останні календарні роки, що передують року призначення пенсії за Законом № 1058.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Стосовно позовної вимоги про стягнення 2500 грн витрат на професійну правничу допомогу, суд вказує таке.
Відповідно до частин першої четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До позовної заяви додано договір про надання професійної правничої допомоги від 16.10.2025 (далі - договір). Відповідно до предмету даного договору, адвокат Вадовська А.В. відповідно до пункту 1.1. надає консультації з питань пенсійного законодавства; складає процесуальні документи, клопотання, заяви, к тому числі, але не виключно: позовної заяви, вiдзиву, вiдповiдi на вiдзив, апеляційної скарги, вiдзиву на апеляційну скаргу; касаційної скарги; вiдзиву на касацiйну скаргу тощо;
представництво інтересів клієнта з yciмa повноваженнями, наданими позивачу,
в усіх судах;
Відповідно до пункту 1.2 договору, клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичнi витрати на її надання в обсязi та умовах,
визначених договором.
Відповідно до пункту 4.1 договору, "розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надання в межах цього договору правничу допомогу, становить фіксовану суму 2500 грн."
Суд зауважує, що адвокатом Вадовською А.В. не було надано до суду додатків до договору від 16.10.2025, додаткових угод, детального опису робіт (послуг), які б підтверджували понесення витрат, зокрема і у рамках розгляду саме цієї справи. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача було надано лише договір від 16.10.2025, зі змісту якого судом встановлено, що сплачена винагорода у розмірі 2500 грн стосується не лише представництва у суді, зокрема у межах розгляду цієї справи. 
Окрім того, позовна заява та заява про перерахунок адресована відповідачу складена самим позивачем, про що свідчить підпис на зазначених заявах.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про недоведеність факту понесення позивачем витрат, що стосуються цієї справи, що виключає прийняття судом рішення про розподіл.
Згідно із статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково. 
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплати пенсії, відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2022, 2023, 2024 роки, починаючи з 01.10.2025 року.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2022, 2023 та 2024 роки, починаючи з 01.10.2025 року.
4. В решті позовних вимог відмовити.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 грн, сплачений квитанцією від 17.11.2025 № 1.405163673.1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна