П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/18178/25	

Перша інстанція: суддя Свида Л.І.,
повний текст судового рішення
складено 14.05.2026, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючої-судді – Казанчук Г.П.
суддів – Градовського Ю.М., Єщенка О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН :

ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 про:
- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 25.03.2022 по 31.05.2023 та з 16.09.2023 по 12.11.2024 відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 25.03.2022 по 31.05.2023 та з 16.09.2023 по 12.11.2024 відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позов обґрунтований тим, що позивач є військовослужбовцем та проходить службу у лавах Збройних Сил України, зокрема у спірний період був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , де перебував на різних посадах. Проте, як зазначено у позові, за періоди з 25.03.2022 по 31.05.2023 та з 16.09.2023 по 12.11.2024 позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати фіксованої індексації (індексації-різниці), позивач звернувся до суду з даним позовом. Так, позивач наполягає, що в порушення абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» відповідачем не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018, виходячи з фіксованої величини, що розраховується як різниця між сумою індексації грошового забезпечення за березень 2018 року і розміром підвищення доходу у березні 2018 року, внаслідок підвищення посадових окладів відповідно до постанови КМУ №704.
Відповідно до відзиву Військової частини НОМЕР_1 (надалі – відповідач) проти задоволення позову заперечує, водночас, відповідач підтвердив, що позивач проходив військову службу у Військовій частини НОМЕР_1 з 25.03.2022 по 31.05.2023 року та з 16.09.2023 по 12.11.2024 року. З дня формування і по 31.07.2022 року Військова частина НОМЕР_1 перебувала на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
По суті позовних вимог відповідач зазначив, що позивач був призваний на військову службу за мобілізацією пізніше березня 2018 року - місяця підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку він займав, згідно з Постановою КМУ №704. Посадові оклади позивача у межах спірного періоду внаслідок законодавчих змін не підвищувалися та визначалися Постановою №704, яка вже діяла на момент призову його на військову службу за мобілізацією (25.03.2022). Отже, у позивача не виникло права для нарахування й виплати йому індексації-різниці відповідно до приписів абзацу 4, 6 п.5 Порядку № 1078.
30.09.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог, вказуючи, що підстави для виплати спірної індексації відсутні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2026 року позовну заяву відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 .
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивач не набув права на отримання індексації-різниці, оскільки за спірний період проходження служби з 25.03.2022 по 31.05.2023 та з 16.09.2023 по 12.11.2024 не мало місце підвищення постійних складових грошового забезпечення військовослужбовців, а тому у відповідача не виникло обов`язку порівнювати суму підвищення доходу з нарахованою за цей місяць позивачеві індексацією.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що звертаючись до суду, позивач зазначає про поняття "поточної" індексації та право на неї. Однак, судом вказаний факт залишено поза увагою. Більше того, звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначав, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, а отже суд мав надати оцінку порушення прав позивача, які стосуються "поточної" індексації.
Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2026 року відкрито апеляційне провадження і призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -

УСТАНОВИВ :
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 , 25.03.2022 року призваний на військову службу по мобілізації відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022, що підтверджується записом у посвідченні офіцера серії НОМЕР_2 , та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно з Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.03.2022 року №4, з 25.03.2022 року лейтенант ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Згідно з Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.11.2024 року №325, з 12.11.2024 року позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Звернення позивача до суду з даним позовом обумовлено тим, що за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 25.03.2022 по 31.05.2023 та з 16.09.2023 по 12.11.2024 відповідачем не здійснювалось нарахування та виплата індексації грошового забезпечення відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
Разом із відзивом відповідач надав картки особового рахунку військовослужбовця за 2022-2024 рр., згідно яких позивачу виплачувалась поточна індексація грошового забезпечення, базовий місяць – березень 2018 року, з березня 2022 по грудень 2022 рр. та з серпня по листопад 2024 рр. 
Отже наявність протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за періоди з 25.03.2022 по 31.05.2023 та з 16.09.2023 по 12.11.2024 відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 1 та статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ.
Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону).
Відповідно до статті 6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (надалі Порядок №1078). 
Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постановах від 19 липня 2019 у справі № 240/4911/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 815/2590/18, від 04 вересня 2020 року у справі № 120/2005/19-а.
У постанові Верховного Суду від 09.01.2025 у справі № 160/17336/23 встановлено, що: 
« 51. Порядок №1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу: "поточної" та "індексації-різниці". 
Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної. 52. Щодо "поточної індексації", то право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078). 
Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078). 
53. Щодо "індексації різниці", то право працівника на її отримання виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці».
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув справу № 909/243/18, в якій акцентував увагу на відмінностях між поняттями «предмет спору» та «предмет позову». Зокрема, ВС зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.
Звертаючись з позовом, представник позивача – адвокат Дмитрова Р.О. просила суд зобов`язати нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Отже, як за змістом позову так і за прохальною частиною позовної заяви, заявлені позовні вимоги стосуються саме індексації-різниці.
Щодо встановлення наявності у позивача права на отримання щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення (індексацію-різницю грошового забезпечення) під час проходження військової служби та можливого порушення такого права відповідачем, то колегія суддів зазначає наступне.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
У разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Порядок №1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці».
Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.
У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.
Щодо «фіксованої» суми індексації, то дійсно Закон №1282-ХІІ і Порядок №1078 такого поняття не містять.
Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку №1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року №526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
До чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
З урахуванням того факту, що 1 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку №1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23.03.2023 року у справі №400/3826/21, від 29.03.2023 року у справі №380/5493/21, від 06.04.2023 року у справі №420/11424/21, від 20.04.2023 року у справі №320/8554/21, від 06.07.2023 року у справі №560/6682/22.
З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Отже, для вірного вирішення справи, необхідно підтвердити чи спростувати доводи позивача про те, що він має право на отримання щомісячної індексації-різниці за період з 01.03.2018 року по 07.07.2020 року і що це право порушив відповідач.
З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 право на отримання суми індексації-різниці виникає за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Таким чином, для обчислення індексації-різниці підлягає порівнянню та аналізу грошове забезпечення конкретного військовослужбовця.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 , 25.03.2022 року був призваний на військову службу по мобілізації відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022, та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Апелянт у своїй скарзі зазначив, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд надав оцінку лише проходження позивачем військової служби лише з 2022 року, однак не вчинив жодних дій направлених на чи дійсно ОСОБА_1 проходив військову службу у 2018 році.
Підстава позову — це сукупність обставин (юридичних фактів) та норм права, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача та право на судовий захист. У юридичній практиці підстава позову поділяється на дві складові:
Фактична - конкретні життєві обставини або юридичні факти (укладення договору, заподіяння шкоди, факт невиконання зобов`язань), на які посилається позивач.
Правова - посилання на закони та нормативно-правові акти, якими ці вимоги аргументуються.
Визначення правильної фактичної підстави має вирішальне значення, оскільки вона формує межі доказування у справі. При цьому, якщо позивач помиляється в юридичній кваліфікації, суд зобов`язаний самостійно застосувати норми права, які дійсно регулюють спірні правовідносини. Позивач може змінювати підстави позову (доповнювати новими обставинами) у встановлені процесуальним законом строки (наприклад, до закінчення підготовчого засідання), але не можна одночасно змінювати і предмет, і підстави позову, оскільки це вважається новим позовом.
Колегія суддів зазначає, що у позовній заяві та в апеляційній скарзі відсутнє будь яке посилання чи згадування про те, що позивач проходив військову службу у 2018 році. У матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач проходив військову службу станом на березень 2018 року.
Отже, суд першої інстанції здійснював розгляд справи на підставі доводів, викладених у позовній заяві і жодних порушень апеляційним судом не встановлено.
Принагідно колегія суддів звертає повторює, що апелянт не надав жодного доказу проходження позивачем військової служби у 2018 році.
У зв`язку із зазначеним, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на момент підвищення тарифних ставок в березні 2018 року, згідно постанови КМУ №704, позивач не проходив військову службу та не отримував доходу, а отже в спірних правовідносинах не можливо розрахувати розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року та дослідити перевищення розміру підвищення доходу суми можливої індексації, оскільки розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року має обчислюватись виходячи з суми грошового забезпечення позивача (включно зі всіма складовими грошового забезпечення, які не мають разового характеру), яке в лютому та березні 2018 року йому не нараховувалось і не виплачувалось.
Застосування положень абз. 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 можливе тільки у разі якщо підвищення тарифних ставок (посадових окладів) відбулось під час проходження служби військовослужбовцем, якщо розмір підвищення його доходу дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
На підставі викладеного, оскільки законодавчого підвищення посадового окладу позивача протягом спірного періоду не відбулося (останнє підвищення для військовослужбовців було на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 з 01 березня 2018 року), тому правові підстави для нарахування та виплати позивачу індексації-різниці, про яку йдеться в абз. 4 та 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивач не набув права на отримання індексації-різниці, оскільки за спірний період проходження служби з 25.03.2022 по 31.05.2023 та з 16.09.2023 по 12.11.2024 не мало місце підвищення постійних складових грошового забезпечення військовослужбовців.
Незважаючи на підставу та предмет позову, суд першої інстанції вірно вказав, що відповідно до п. 10-2 Порядку № 1078 для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.
Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачу з березня 2022 по грудень 2022 та з серпня по листопад 2024 року виплачена поточна індексація грошового забезпечення, базовий місяць - березень 2018 року.
За 2023 рік індексація грошового забезпечення не проводилась відповідно до вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 р. № 2710-ІХ на 2023 рік, яким було зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Колегія суддів зазначає про те, що апелянт у своїй скарзі фактично змінює предмет позову, зазначивщи про поняття "поточної" індексації та заявивши право на неї лише під час апеляційного перегляду. 
Доводи апелянта про те, що звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначав, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, а отже суд мав надати оцінку порушення прав позивача, які стосуються "поточної" індексації відхиляються колегією суддів, оскільки спростовані змістом позовної заяви, у якій як за змістом, так і за резолютивною частиною позову, мова йде саме про індексацію-різницію.
При цьому, колегія зазначає про відсутність правових підстав під час апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, фактично змінювати предмет чи підстави позову.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції вірно вирішено спір щодо відсутності права позивача на нарахування та виплатити індексації грошового забезпечення протягом спірного періоду, а доводи апеляційної скарги не спростовуються встановлених судом першої інстанції обставин в даній справі.
Крім того, колегія суддів зазначає про процесуальну заборону змінювати судом самостійно підстави чи предмет спору, що випливає з принципу диспозитивності. Суд зобов`язаний розглядати справу виключно за тими вимогами, які заявив позивач. Суд не може присудити те, чого позивач не просив (у тому числі і змінити різновид індексації з індексації-різниці на поточну індексацію). Суд не може самостійно шукати інші факти, на які позивач не посилався в заяві (наприклад, з`ясовувати чи проходив позивач військову службу за чотири роки до його мобілізації). Суд лише може сприяти у встановленні тих чи інших обставин, використовуючи принцип офіційного з`ясування обставин справи. Навіть сам позивач не може змінити предмет і підстави одночасно. 
Апеляційна скарга за своїм змістом фактично спростовую зміст позовної заяви, заявляючи про інший вид індексації, ніж заявлено в позовній заяві.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про відмову в позові, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги представника позивача колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до частини 5 статті 328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись статтями 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2026 року у справі №420/18178/25 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя Г.П. Казанчук

Суддя Ю.М. Градовський

Суддя О.В. Єщенко