КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2026 року Київ справа №320/15591/26
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ГУ ПФУ, Управління).
Просив суд: 
- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» протиправною;
- зобов`язати ГУ ПФУ призначити з 24.02.2025 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із пільгової вислуги - 27 років 13 днів. 
Ухвалою суду від 21.04.2026 провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
В обґрунтування позовних вимог позивач стверджував протиправність оскаржуваного рішення. Зазначив, що Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування стажу, а пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатися іншими підзаконними нормативно-правовими актами, у тому числі постановою Кабінету Міністрів України №393 «Про Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей». Вказав, що поняття вислуга років, яка обчислюється у будь-якому випадку календарними роками та місяцями, застосовується як до осіб, які не мають пільгових умов на призначення пенсії за Законом №2262-ХІІ, так і до осіб, що мають такі пільгові умови. Звертав увагу, що можливість пільгового обчислення відповідного періоду пов`язується саме зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку. Наголошував, що твердження пенсійного органу про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, є необґрунтованим і не враховує правову позицію Верховного Суду. 
Відповідач правом на подання відзиву не скористався, при цьому ухвалу про відкриття провадження у справі із пропозицією подати відзив було надіслано Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві в його електронний кабінет, документ доставлено 21.04.2026 о 23:40
Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 з 12.07.2001 до 24.09.2021 проходив службу в органах Служби безпеки України, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій.
Наказом Голови Служби безпеки України від 10.09.2021 №1202-ОС/дск ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас Служби безпеки України за підпунктом «а» пункту 61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, підпунктом «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням часу на здавання посади з 24.09.2021.
На підставі наказу начальника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 24.09.2021 №419-ОС/дск ОСОБА_1 було знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу такого Головного управління. 
У цьому ж наказі зазначено, що календарна вислуга років позивача на 24.09.2021 складає 20 років 2 місяці 12 днів, пільгова – 6 років 10 місяців 1 день, загальна – 27 років 13 днів.
24.02.2026 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області із заявою, у якій висловив прохання підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подання та документи, необхідні для призначення пенсії за вислугу років.
03.03.2026 Головним управлінням Служби безпеки України у м. Києві та Київській області разом із листом №51/19-1981 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві направлено документи для призначення пенсії позивача (додаток на 14 аркушах).
Серед інших, направлялося подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про призначення пенсії від 03.03.2026 №309. У такому поданні зазначалося, що календарна вислуга років на 24.09.2021 складає 20 років 2 місяці 12 днів, пільгова – 6 років 10 місяців 1 день, загальна – 27 років 13 днів.
Такі саме дані містить і довідка цього Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 27.02.2025 №152.
17.03.2026 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення з 24.02.2025 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі документів, наданих Головним управлінням Служби безпеки України у м. Києві та Київській області разом із листом №51/19-1981 від 03.03.2026.
Таке звернення надіслано через оператора поштового зв`язку «Укрпошта» рекомендованим повідомленням R010100011498 (17.03.2026).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.03.2026 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв`язку з відсутністю у нього на час звільнення зі служби календарної вислуги років, що дає право на призначення пенсії, передбаченої статтею 12 цього Закону.
Таке рішення мотивоване тим, що наявна у позивача календарна вислуга років становить 20 років 02 місяці 12 днів, а згідно із пунктом «а» статті 12 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом незалежно від віку, якщо вони звільнені з 1 жовтня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Таку відмову направлено у додатку до листа від 29.03.2026, яким ГУ ПФУ повідомило позивача про рішення щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років (а.с.11).
Таким чином, на дату звільнення позивача з військової служби його вислуга становить: в календарному обчисленні - 20 років 2 місяці 12 днів, у пільговому обчисленні - 6 років 10 місяців 1 день; загальна – 27 років 13 днів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах Служби безпеки України, визначає Закон України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон №2262-ХІІ). 
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
За змістом статті 1 Закону №2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
За нормами статті 2 Закону №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
У відповідності до пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
За положеннями частини другої статті 17 Закону №2262-XII до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Згідно частини четвертої статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Закон №2262-ХІІ як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.
Як закріплено у статті 17-1 Закону №2262-XII, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог Закону №2262-XII, затверджено постанову Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (постанова №393, Порядок №393).
Так, у редакції постанови №393 до 19.02.2022 (яка підлягає застосуванню у досліджуваному випадку) у пункті 1 було установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту; а у пункті 3 визначалися періоди, які зараховувалися на пільгових умовах до вислуги років для призначення пенсій відповідним особам.
Тобто передбачені статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років (це є пільговим зарахуванням уже наявної вислуги; фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах).
Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у межах справи №640/4686/18 проаналізував наявність права на призначення пенсії у разі відсутності календарної вислуги років для призначення пенсії при наявності у відповідної особи пільгового стажу згідно приписів постанови №393 до внесення змін в неї (у редакції до 19.02.2022). Верховний Суд зауважив, що постанова №393 є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах. Зазначив, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон №2262-XII. Також підкреслив, що пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою №393; а можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду (постанова від 03.03.2021, справа №805/3923/18-а).
Також Верховний Суд в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 зробив наступні правові висновки:
«В цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).
Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393».
Тут же Верховний Суд деталізував, що завдяки названому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.
У справі, що розглядається, позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії, проте, в нього наявний відповідний пільговий стаж, і він звільнений з військової служби у вересні 2021 року, тобто на час дії постанови Кабінету Міністрів України №393 у редакції від 15.06.2019.
Фактично викладене вище означає, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом №2262-ХІІ на час набуття права позивачем на призначення пенсії пільгова вислуга років зараховувалася відповідно до Порядку №393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України №119 від 16.02.2022.
Так, моментом виникнення у позивача права на пенсію за вислугою років є дата звільнення зі служби, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати умови призначення пенсій за вислугу років, які діяли на момент звільнення його зі служби.
Враховуючи те, що станом на дату звільнення позивача (вересень 2021 року), що є основним для розв`язання спору, для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ діяла редакція підпункту «а» пункту 3 Порядку № 393, виходячи із наведеного вище нормативного регулювання і правових висновків Верховного Суду, суд у цьому випадку констатує наявність підстав для зарахування на пільгових умовах до вислуги років для призначення пенсії позивачу пільгової вислуги, тобто календарна вислуга років зараховується на пільгових умовах, оскільки такий період враховувався згідно чинного на той час законодавства.
За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Однак поведінка відповідача у спірних правовідносинах не відповідає перерахованим вище критеріям. Також суд звертає увагу, що пенсійний орган у рішенні про відмову у призначенні пенсії за вислугу років помилково послався на необхідну кількість календарних років для призначення пенсії особам, звільненим з 1 жовтная 2020 року, у той час як позивача звільнено з військової служби 24.09.2021.
За положеннями статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на наведене, зважаючи на встановленні під час розгляду цієї справи обставини, суд констатує, що відмова ГУ ПФУ у призначенні пенсії у випадку, який розглядається, є безпідставною, у зв`язку із цим суд вважає за необхідне визнати рішення, яким оформлену таку відмову, протиправним і скасувати його.
При цьому, зважаючи на встановленні під час розгляду цієї справи обставини, суд, з метою належного та ефективного захисту прав позивача, приходить до висновку про необхідність визнання протиправним і скасування рішення відповідача від 20.03.2026 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років позивачу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також зобов`язання пенсійного органу призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із пільгової вислуги у 27 років (з урахуванням положень частини другої статті 17 Закону №2262-XII про те, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення).
Вирішуючи питання стосовно дати призначення пенсії, суд враховує наступне.
За змістом статті 48 Закону №2262-ХІІ заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається в електронній або паперовій формі до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.
Як закріплено у статті 50 цього ж Закону пенсії відповідно до цього Закону призначаються:
а) військовослужбовцям строкової служби - з наступного дня після виписки з госпіталю, але не раніше ніж з наступного дня після звільнення з військової служби, якщо встановлення інвалідності медико-соціальною експертною комісією і звернення за пенсією відбулися не пізніше ніж через три місяці з наступного дня після виписки з госпіталю або з наступного дня після звільнення з військової служби, а сім`ям військовослужбовців строкової служби та пенсіонерів із числа цих військовослужбовців - з дня смерті годувальника або виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Батькам або дружині (чоловікові) зазначених військовослужбовців і пенсіонерів, які набули право на пенсію в разі втрати годувальника, пенсія призначається з дня звернення за пенсією;
б) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів «а», «в» статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення;
в) особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пункту «б» статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення зі служби;
г) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, поновленим у військовому (спеціальному) званні, - з дня поновлення;
д) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які звільнені зі служби у зв`язку із засудженням за умисне кримінальне правопорушення без позбавлення військового (спеціального) звання з правом на пенсію за вислугу років, - з дня звернення за пенсією;
е) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю після закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби чи внаслідок нещасного випадку або захворювання, що мали місце після звільнення їх зі служби, - з дня встановлення їм інвалідності;
є) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які набули право на пенсію за цим Законом у зв`язку із внесенням зміни в раніше виданий наказ або інший розпорядчий акт про оголошення їх вислуги років для призначення пенсії та звільнення зі служби, - з дня підписання наказу або іншого розпорядчого акта відповідною посадовою особою про внесення цієї зміни.
Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.
У відповідності до пункту 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви,
Якщо заява пересилається поштою (у випадках, передбачених абзацами четвертим та п`ятим пункту 1.1 цього розділу цього Порядку), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Оскільки позивач звільнений з військової служби 24.09.2021, хоча звернувся із заявою про підготовку і направлення до відповідача документів для призначення пенсії за вислугу років 24.02.2026 до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, однак заяву про призначення пенсії, адресовану відповідачу, здав оператору поштового зв`язку 17.03.2026, враховуючи наявність права на призначення пенсії з дня виникнення права на пенсію, проте з урахуванням приписів статей 48 і 50 Закону№2262-ХІІ не більше як 12 місяців перед зверненням за пенсією, тому суд констатує наявність у ОСОБА_2 права на призначення пенсії саме з 17.03.2025. 
Тобто у цій частині позов підлягає частковому задоволенню.
Таким чином, суд резюмує необхідність задоволення і вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ призначити позивачу з 17.03.2025 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із пільгової вислуги у 27 років.
За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У зв`язку із викладеним у сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.
За змістом частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
У той же час, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, враховуючи відсутність доказів понесення інших судових витрат, питання про їх розподіл не вирішується.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 20.03.2026 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до Закону України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (код ЄДРПОУ: 42098368; місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 17.03.2025 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із пільгової вислуги у 27 років.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.